Справа № 161/3630/25 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/820/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач Приватне акціонерне товариство (далі ПрАТ) «Волиньобленерго» є оператором систем розподілу і монопольно здійснює розподіл електричної енергії на території Волинської області, у тому числі, до їх квартири. Відповідач з ними договір про надання послуг з розподілу електричної енергії не укладав, проєкт електропостачання не виготовлявся, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності не складався. Житловий будинок АДРЕСА_1 є двоповерховим будинком садибного типу, але юридично вважається багатоквартирним будинком, оскільки сусіди розділили свою половину на дві квартири, тому фактично в будинку є три квартири. Електрична мережа була змонтована у 1958 році під час будівництва будинку і за цей час кабель втратив свої експлуатаційні властивості, а тому потребує заміни. Крім того, у зв`язку із збільшенням енергоспоживання виникла необхідність збільшення договірної потужності енергоспоживання до мінімальних 5 кВт згідно з постановою НКРЕКП від 17 березня 2021 року № 475.

Позивачі зазначали, що ПрАТ «Волиньобленерго» не надсилав їм погодження ДПЕ. У серпні 2024 року відповідач з власної ініціативи та за власний рахунок замінив лічильник на двозонний із автоматичною передачею даних, тобто погодив місце розміщення лічильника всередині квартири. У зв`язку з цим 03 січня 2025 року вони подали відповідачу заяву щодо необхідності заміни електричного кабелю вводу до квартири та збільшення договірної потужності енергоспоживання до мінімальних 5 кВт. Однак, жодної відповіді відповідач з цього приводу не надав і жодних дій не вчинив.

Позивачі вважають, що оскільки проект електричної мережі та акт розмежування балансової належності не виготовлялись, лічильник знаходиться всередині квартири та є власністю відповідача, межа балансової належності знаходиться після встановленого відповідачем лічильника, а ділянка електричної енергії від вводу в будинок до лічильника є експлуатаційною відповідальністю відповідача, то заміну цієї ділянки кабелю відповідач повинен здійснювати за власний рахунок, при цьому зобов`язаний безкоштовно забезпечити договірну потужність енергоспоживання на рівні не менше ніж 5 кВт.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 змінивши позовні вимоги, просили суд:

- визнати факт невідповідності розміщеного на веб-сторінці ПрАТ «Волиньобленерго» договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії типовому договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, встановленому додатком 3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312;

- визнати факт відсутності істотних умов договору у розміщеному на веб-сторінці ПрАТ «Волиньобленерго» договорі споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- визнати протиправною бездіяльність ПрАТ «Волиньобленерго» щодо неоформлення паспорта точки розподілу/передачі електричної енергії та акта розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати протиправною бездіяльність ПрАТ «Волиньобленерго» щодо нездійснення заміни ділянки електричного кабелю від вводу в будинок АДРЕСА_1 до лічильника, який встановлений у квартирі АДРЕСА_3 цього будинку;

- визнати протиправною бездіяльність ПрАТ «Волиньобленерго» щодо незабезпечення договірної потужності енергоспоживання у квартирі АДРЕСА_4 на рівні не менше ніж 5 кВт;

- зобов`язати ПрАТ «Волиньобленерго» здійснити за власний рахунок заміну ділянки електричного кабелю від вводу в будинок АДРЕСА_1 до лічильника, який встановлений у квартирі АДРЕСА_3 цього будинку;

- зобов`язати ПрАТ «Волиньобленерго» безкоштовно забезпечити договірну потужність енергоспоживання у квартирі АДРЕСА_4 на рівні не менше 5 кВт.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у цій справі. Відповідач не надав доказів, а суд не з`ясовував, чи є у відповідача ліцензії на здійснення діяльності щодо надання послуг з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії. Відповідач, будучи балансоутримувачем спірної ділянки електричної мережі, був і є відповідальним та технічний стан цієї ділянки. Відповідач не виконав вимог інвестиційної програми щодо забезпечення пропускної потужності цієї ділянки до мінімальних 5 кВт. При цьому відповідач ніколи не надсилав ніяких пропозицій щодо узгодження пропускної спроможності ані зовнішніх, ані внутрішніх мереж. Отже, відповідач зобов`язаний забезпечити технічний стан спірної ділянки електричної мережі, який дозволяє встановити пропускну потужність до мінімальних 5 кВТ, за власний рахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ПрАТ «Волиньобленерго» Майструк В. А., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивачі по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності позивачів згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Волиньобленерго» як оператор системи розподілу електричної енергії у своїй діяльності керується нормами Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП № 311 від 14 березня 2018 року, Кодексом системи розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП № 310 від 14 березня 2018 року.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36)). Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п. 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №229/1026/21).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача (п.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16).

Згідно з ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (п. 6.21.), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (п. 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (п. 99), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (п. 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (п.6.56.), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (п. 8.46.), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п. 155)).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Пунктом 1.2. Типового договору передбачено, що умови договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, та є однаковими для всіх споживачів.

Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднання, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднання терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

З моменту підписання цієї заяви-приєднання та/або сплати за рахунком (квитанцією) споживач та оператор системи розподілу набувають всіх прав та обов`язків з договором і несуть відповідальність за її невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинними законодавством України.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Волиньобленерго», як оператор системи розподілу, на головній сторінці свого веб-сайту розмістило редакцію договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та додатки до нього.

Зважаючи на наведені правові норми та встановлені у цій справі обставини, суд дійшов правильного висновку, що між ПрАТ «Волиньобленерго» та позивачами по справі, як споживачами, з 01 січня 2019 року шляхом приєднання до публічного договору укладений договір про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт індивідуального побутового споживача за адресою: АДРЕСА_2 , за яким оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви - приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії».

Отже, факт споживання позивачами електричної енергії та оплата рахунків постачальника універсальних послуг свідчить про укладення між ПрАТ «Волиньобленерго» та позивачем ОСОБА_2 договору про постачання електричної енергії з постачальником універсальних послуг, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір. При цьому позивачі не спростували тієї обставини, що вони не користувалися послугами відповідача.

Зважаючи на наведені обставини, правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання факту невідповідності розміщеного на веб-сторінці ПрАТ «Волиньобленерго» договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії типовому договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, встановленому додатком 3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 та визнання факту відсутності істотних умов договору у розміщеному на веб-сторінці ПрАТ «Волиньобленерго» договорі споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з підстав обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту прав.

Відповідно до п. 1.1.1. Правил учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Власник електричних мереж юридична або фізична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для розподілу електричної енергії, або юридична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для передачі електричної енергії (абз. 8 п. 1.1.2. Правил).

Дозволена (договірна) потужність - максимальна величина потужності, дозволена до використання в будь-який час за кожним об`єктом споживача відповідно до умов договору споживача про розподіл (передачу) електричної енергії, набута на підставі виконання договору про приєднання до електричних мереж або у результаті набуття права власності чи користування на об`єкт (об`єкти) (абз. 17 п. 1.1.2. Правил).

Споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання (абз. 67 п. 1.1.2. Правил).

У п. 2.1.8. Правил визначено, що для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи такі документи:

1) заяву про укладення відповідного договору із зазначенням місцезнаходження об`єкта та реквізитів заявника та наявності паспорта точки розподілу/передачі;

2) для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), роздрукований із мережі Інтернет, або копію довідки, або копію виписки з ЄДР;

3) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта), право на розміщення електроустановок на території здійснення господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії (у разі відсутності об`єкта споживача);

4) копію документа про підтвердження повноважень особи на укладення договору (витяг з установчого документа про повноваження керівника (для юридичних осіб), копію довіреності, виданої в установленому порядку тощо), за необхідності;

5) копію декларації (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт (для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) та постачання електричної енергії на будівельні майданчики, у разі якщо наявність такого дозволу є обов`язковою або зазначені документи вимагаються законодавством у сфері містобудування) та/або у визначених законодавством випадках, копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або сертифіката (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок);

6) довідку про обсяги очікуваного споживання електроенергії окремо за кожною площадкою вимірювання споживача (крім побутових споживачів).

Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, паспорт точки розподілу - акт (документ), складений оператором системи, в якому зазначаються технічні параметри точки підключення споживача, який є невід`ємним додатком до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та виробником електричної енергії. Споживання електричної енергії всіма споживачами здійснюється відповідно до режимів, визначених з урахуванням вимог Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та передбачених відповідними договорами споживачів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Розмір очікуваного споживання електричної енергії визначається та вказується для кожної площадки вимірювання. Оператор системи розподілу/передачі забезпечує рівень надійності електропостачання відповідно до узгодженої в договорі категорії з надійності електропостачання. У договорі споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії зазначаються величини дозволеної (договірної) потужності, які визначаються виходячи з проєктної документації електрозабезпечення об`єкта. Потужність об`єкта споживача обмежується на рівні потужності, передбаченої проєктною документацією указаного об`єкта споживача та/або технічними характеристиками мереж зовнішнього електрозабезпечення указаного об`єкта споживача. Дозволена (договірна) потужність об`єктів споживачів зазначається в паспорті точки розподілу на рівні, встановленому проєктною документацією електрозабезпечення об`єкта споживача, та з урахуванням потужності об`єктів субспоживачів (у разі їх наявності). У разі відсутності проєктної документації електрозабезпечення об`єкта індивідуального побутового споживача ОСР визначає потужність цього об`єкта на рівні дозволеної (договірної) потужності на дату оформлення паспорта точки розподілу, але не нижче 3 кВт. Протягом двох років після погодження дозволеної (договірної) потужності за формою, наведеною в додатку 15 до цих Правил, ОСР, за результатами виконання відповідних заходів інвестиційної програми, визначає потужність цього об`єкта на рівні не нижче 5 кВт. Разом із заявою-приєднанням споживач також надає: паспорт точки розподілу/передачі об`єкта (площадки вимірювання).

Відповідно до п. 2.1.6. Правил договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора системи діє, якщо згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією відповідного електропостачальника оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії забезпечує споживач або якщо постачання електричної енергії здійснює постачальник «останньої надії». Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора системи призупиняється (тимчасово не діє) у разі постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, або якщо згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією відповідного електропостачальника оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії забезпечує електропостачальник у тому числі згідно з комерційною пропозицією за механізмом самовиробництва.

Відповідно до п. 2.2.1. Правил межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем (субспоживачем) і оператором системи (основним споживачем) за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок фіксуються в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін. Межа експлуатаційної відповідальності збігається з межею балансової належності, яка визначається правом власності споживача та оператора системи (основного споживача) на окремі елементи електричної мережі, або встановлюється за згодою сторін. Якщо межа експлуатаційної відповідальності не збігається з межею балансової належності, у тому числі у випадку відсутності власника окремих елементів електричної мережі, сторони укладають договір про обслуговування ділянки між цими межами, в якому визначають взаємні обов`язки та відповідальність сторін з цього питання. Точка розподілу електричної енергії встановлюється на межі балансової належності.

Відповідно до п. 2.2.5. Правил за стан внутрішньобудинкових електричних мереж багатоквартирного будинку (від вводу в будинок до відхідних клем вузла вимірювання побутового споживача) відповідає власник (балансоутримувач) цих мереж. Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності у багатоквартирному будинку встановлюється: 1) між власником (балансоутримувачем) внутрішньобудинкових електричних мереж багатоквартирного будинку та оператором системи - відповідно до п. 2.2.2. або п. 2.2.3. цієї глави; 2) між власником (балансоутримувачем) мереж багатоквартирного будинку та власником вузла обліку побутового споживача, розміщеного у квартирі, - на вхідних клемах вузла вимірювання; 3) між власником (балансоутримувачем) мереж багатоквартирного будинку та власником вузла обліку побутового споживача, розміщеного на сходовій клітці, - на вхідних клемах комутаційного апарата, встановленого до вузла вимірювання; 4) між власником вузла обліку та споживачем - на відхідних клемах вузла вимірювання.

Згідно з п. 2.2.6. Правил межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності для індивідуальних будинків між споживачем та оператором системи встановлюється: 1) у разі відгалуження від лінії електропередачі неізольованим проводом - у точці кріплення проводів лінії електропередачі до перших ізоляторів на будівлі або на трубостояку (при повітряному вводі); 2) у разі кабельного вводу або використання ізольованого проводу при відгалуженні від лінії електропередачі - на наконечниках кабелю живлення або ізольованого проводу на ввідному пристрої будівлі, якщо ввідно-розподільний пристрій розташований усередині будівлі, або на вихідних клемах вузла вимірювання, якщо ввідно-розподільний пристрій та вузол обліку електроенергії розміщені ззовні будівлі. За стан контактних з`єднань на межі експлуатаційної відповідальності та на вхідних і вихідних клемах, опломбованих у вузлах обліку засобів вимірювальної техніки, відповідає оператор системи. Заміну елементів вузла обліку забезпечує його власник.

Як встановлено судом, позивачі як споживачі послуг з постачання електроенергії не надали документів, які б підтвердили можливість встановлення потужності на рівні не менше 5 кВт, що свідчить про те, що дії відповідача є правомірними.

З огляду на наведене, правильним також є висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовляючи у позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , обґрунтовано виходив з того, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачі не довели належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи і на які вони посилалися як на підставу своїх вимог.

Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку, а тому не потребують повторної оцінки апеляційним судом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: