Справа № 202/6998/24
Провадження № 2/202/644/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - Шипіленка Р.О.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2024 року позивач в особі представника через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що беззаперечний розмір заборгованості встановлений судовим рішенням у справі №202/1865/15-ц. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 жовтня 2006 у розмірі 21668,32 дол. США (475917,63 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 17.07.2015 року), з яких: 19556,38 дол. США - кредитна заборгованість; 2111,94 дол. США - заборгованість по процентам.

Наразі за вказаним рішенням та виданим на його виконання виконавчим листом відкрите виконавче провадження № 67596362 Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Згідно Договору факторингу №29/09/5/2023 від 29.09.2023 року право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 жовтня 2006 року відступлено первісним кредитором - АТ «Укрсиббанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» новий кредитор, разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Таким чином, з 29.09.2023 р. ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» набув права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 жовтня 2006 року, який був предметом розгляду справи № 202/1865/15-ц.

Дніпровським апеляційним судом розглядалося питання заміни сторони внаслідок відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 жовтня 2006 року, наслідком чого стала ухвала суду від 07.02.2024 року по справі №202/6453/23, у якій суд зазначив: «Оскільки 29 вересня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс» укладено договір факторингу № 29/09/5/2023, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 0 від 13 жовтня 2006 року та за всіма договорами забезпечення кредиту, яким володіло АТ «Укрсиббанк», а тому є правонаступником всіх його прав та обов`язків».

Вказали, що позивачем нараховано згідно з розрахунком в межах визначеного законодавства строку позовної давності 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року в загальній сумі 3182,57 дол. США .

Просили суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» заборгованість у розмірі 3 182,57 доларів США, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 200,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024 року, головуючим суддею у розгляду вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 04 червня 2024 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , на який надано відповідь № 624096 від 04.06.2024.

Ухвалою судді від 05 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

16.09.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Трофименка В.В. надійшла заява про залишення позову без руху.

Протокольною ухвалою суду від 16.09.2024 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову - відмовлено.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС», третя особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання договору факторингу недійсним повернута заявнику.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про залишення позову без руху відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 30 квітня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 04 червня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити з наведених в позові підстав. Вказав, що після ухвалення рішення по справі кошти в погашення боргу не надходили. Рішення суду не виконувалося. Так за наявними у представника позивача даними в 2023 році у виконавчому провадженні було отримано державною виконавчою службою лише 2500,00 грн. на оплату виконавчого збору. Заборгованість за кредитним договором на яку нараховано 3 % річних це заборгованість встановлена судовим рішенням у справі №202/1865/15-ц на яку позивач набув право вимоги за договором відступлення права вимоги.

Просив суд відшкодувати судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12600 грн.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Вказав, що ОСОБА_2 оскаржується в судовому порядку законність договору факторингу, на підставі якого позивач подав позов по даній справі. Вважає, що позивач не набув право вимоги за договором відступлення права вимоги. Просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки строк позовної давності сплив та відмовити в задоволенні позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу вказав, що представником позивача завищено розмір судових витрат, тому просив суд відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2016 року у справі №202/1865/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічними позовними заявами ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання кредитного договору удаваним правочином, про визнання іпотечного договору недійсним, за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання договору поруки припиненим, первісний позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.10.2006 року в розмірі 21 668 (двадцять одна тисяча шістсот шістдесят вісім) доларів США 32 центи (475917,63 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 17.07.2015 року), з яких: 19556,38 доларів США кредитна заборгованість; 2111,94 доларів США заборгованість по процентам.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму нарахованої пені за неналежне виконання умов кредитного договору № 0 від 13.10.2006 року у розмірі 9393 (дев`ять тисяч триста дев`яносто три) грн. 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 1827,00 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення набрало законної сили 21 листопада 2016 року.

Відповідно до Договору факторингу №29/09/5/2023 від 29.09.2023 року укладеного між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» (Фактор), АТ «УкрСиббанк» відступає, а ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» зобов`язується прийняти Право Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим Договором ( п.2.1 Договору).

Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржника перед Клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів ( п.2.2 Договору).

Згідно з п.2.3 Договору, одночасно з відступленням права вимоги до Фактора переходять усі права клієнта за усіма Договорами забезпечення, якими забезпечуються зобов`язання за Первинними договорами (окрім договорів, укладених у нотаріальній формі, які встановлюють забезпечення виконання зобов`язань).

Відповідно до п.3.1 Договору Станом на дату підписання Договору загальна заборгованість за Первинними Договорами, зазначеним/-ми у Додатку 1 до цього договору (в тому числі з урахуванням укладених додаткових угод до нього/до них) становить: за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.10.2006 року: основна сума боргу19556,368 доларів США, що складає еквівалент 715149,44 гривень за курсом НБУ на дату укладання Договору; проценти 19360,72 доларів США, що складає еквівалент 707994,43 грн. за курсом НБУ на дату складання Договору.

Сума фінансування, що надається Фактором Клієнту під відступлення Прав Вимоги складає 100563,65 грн., які Фактор зобов`язується сплатити Клієнту Суму фінансування одним платежем в Дату укладання цього договору ( п.3.2).

Відповідно до п.4.1 Право власності на Права Вимоги вважається таким, що перейшло до Клієнта Фактору, та право вимагати від Боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених Прав Вимог у Фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі Прав вимоги (Додаток 2 до цього Договору).

Відповідно до Акту приймання-передачі Документації до Договору факторингу №29/09/5/2023 від 29 вересня 2023 року на виконання Договору Факторингу №29/09/5/2023 від 29 вересня 2023 року, укладеного між Клієнтом та Фактором, Клієнт передав, а фактор прийняв документацію.

Згідно з Актом приймання-передачі Прав Вимоги від 29 вересня 2023 року Клієнт передає (відступає) Фактору Права Вимог, а Фактор приймає Права Вимоги в обсязі та на умовах, визначених Договором. Клієнт та Фактор підтверджують, що відступлення Прав Вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання цього Акту приймання-передачі, як передбачено Договором.

Відповідно до Платіжної Інструкції №1125 від 29 вересня 2023 року ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» перераховано Акціонерному товариству «УкрСиббанк» за договором факторингу №29/09/5/2023 від 29.09.2023 року - 100563,65 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання, і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 23.09.2019 у справі № 757/40858/17-ц.

З умов зазначених договорів випливає, що уступка права вимоги стосується заміни стягувача та не впливає на зміст самого зобов`язання.

При здійсненні судочинства суд може використовувати текст судового рішення, який внесений до Єдиного державного реєстру судових рішень (зі змісту ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі 202/1865/15-ц, провадження №6/202/359/2024, замінено стягувача Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» у виконавчому провадженні №67596362, відкритому на виконання рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі №202/1865/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 13.10.2006 року.

Таким чином, ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «УкрСиббанк» втратив такі права.

Позивач вказує, що заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором з часу ухвалення рішення суду не погашалася та загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, згідно з рішенням суду складає 21668,32 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 19556,38 дол. США, заборгованість за відсотками 2111,94 дол. США.

Відповідно до Інформації про виконавче провадження від 15.05.2024 року Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проводиться примусове виконання за виконавчим листом №202/1865/15-ц, виданий 06.12.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.10.2006 року в розмірі 21 668 (двадцять одна тисяча шістсот шістдесят вісім) доларів США 32 центи (475917,63 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 17.07.2015 року), з яких: 19556,38 доларів США кредитна заборгованість; 2111,94 доларів США заборгованість по процентам, виконавче провадження №67596362.

Згідно з Автоматизованою системою виконавчого провадження, 23.05.2025 року постановою головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Коломойцем К.В. у виконавчому провадженні 67596362 замінено сторону виконавчого провадження, стягувача з АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС».

Позивач зазначає, що оскільки існує невиконане грошове зобов`язання відповідно до рішення суду та ставить вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми, на підставі ст. 625 ЦК України, що за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року складає 3182,57 дол. США.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума боргу з 03.04.2017 до 23.02.2022 - 21 668,32 доларів США.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365/366 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:

Сума з 03.04.2017 до 31.12.2019- 21 668,32 x 3 % x 1003 : 365 : 100.

1003 днів - 1786,30 доларів США.

З 01.01.2020 до 31.12.2020 - 21 668,32 x 3 % x 366 : 366 : 100.

366 днів - 650,05 доларів США.

З 01.01.2021 до 23.02.2022 - 21 668,32 x 3 % x 419 : 365 : 100.

419 днів - 746,22 доларів США.

Всього 3 182,57 доларів США. ( 786.30 +650,05+746,22)

Частиною 1 ст. 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту завдання матеріальної та моральної шкоди, встановленої рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, провадження №14-241цс19 та №646/14523/15-ц, провадження №14-591цс18.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, провадження №61-30148св18, зроблено аналогічний висновок, щодо подібних правовідносин.

Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року у справі №3-11гс10 наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як особа, якій завдано майнову шкоду, вправі вимагати стягнення в судовому порядку 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Дане твердження також узгоджується з постановою Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №711/4585/22, провадження №61-8119ск23.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року № 3-1522гс/6 вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, останній, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми за період з 03.04.2017 по 23.02.2022, яка становить 3182,57 доларів США від розміру заборгованості встановленої судовим рішенням у справі №202/1865/15-ц.

Представник відповідача скористався своїм правом та подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст.257 ЦК України, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексуУкраїни).

Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (30.03.2020 Верховна Рада прийняла закон № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків на строк дії карантину: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2» карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 року та діяв до 30.06.2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.

Отже стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності, а тому суд не вбачає законних підстав для застосування заяви позивача про застосування строку позовної давності.

За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 03 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованими. Доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем трьох процентів річних протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними висновками.

Оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2016 року у цивільній справі № 202/1865/15-ц було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.10.2006 року в розмірі 21 668 (двадцять одна тисяча шістсот шістдесят вісім) доларів США 32 центи (475917,63 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 17.07.2015 року), з яких: 19556,38 доларів США кредитна заборгованість; 2111,94 доларів США заборгованість по процентам, однак відповідач не виконав це зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних є правильним, так як цей розрахунок здійснено із розміру заборгованості визначеного рішенням суду.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про часткове погашення боргу, оскільки це спростовується матеріалами справи.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС», яке є правонаступником кредитора, належним чином не виконав, про що свідчить наявність заборгованості, будь-яких доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості, та доказів виконання відповідачем вищезазначеного рішення суду, відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги по стягнення судових витрат по справі, а саме витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12600,00грн.

Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 03 жовтня 2023 року, укладеного між адвокатом Шипіленко Р.О. та ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС», предметом договору є надання правової допомоги.

Згідно з Додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги від 03.10.2023 року від 23 травня 2024 року, за надання Адвокатом правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 03.10.2023 року шляхом підготовки і подання позову, супроводження судового розгляду за позовом ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» до ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13 жовтня 2006 року про стягнення заборгованості за ст.625 Цивільного кодексу України, Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Сторони погодили такі тарифи для визначення розмірі адвокатського гонорару: 1500,00 грн. за одну годину роботи адвоката. Робота адвоката полягає в здійсненні всіх необхідних та передбачених Цивільним процесуальним кодексом України процесуальних дій, необхідних для захисту прав і законних інтересів Клієнта, в тому числі ( але не обмежуючись): підготовка і подання позову, здійснення розрахунків до позову, подання інших необхідних документів; 3200,00 грн. за супроводження судового розгляду справи ( незалежно від кількості судових засідань).

Відповідно до Акту приймання-передачі адвокатських послуг до договору про надання правничої допомоги від 03.10.2023 року складеного 20.09.2024 року за період з 23.05.2024 року по 20.09.2024 року Адвокатом надано, а Клієнтом прийнято послуги у справі №202/6998/24 за наступним переліком: підготовка та подання до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позову з додатками (2 години, вартість одиниці виміру 1500,00 грн.); супроводження судового розгляду справи 3200,00 грн. Загальна вартість наданих послу за звітний період становить 6200,00 грн.

Згідно з Додатковою угодою №2 до договору про надання правничої допомоги від 03.10.2023 року від 15 липня 2025 року збільшено розмір адвокатського гонорару за супроводження судового розгляду до 9600,00 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі адвокатських послуг до договору про надання правничої допомоги від 03.10.2023 року складеного 15.07.2025 року за супроводження судового розгляду справи №202/6998/24 у період з 21.09.2024 року по 15.07.2025 року вартість послуг, що підлягають оплаті становить 6400,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг з врахуванням даного Акту та Акту від 20.09.2024 року складає 12600,00 грн.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, та беручи до уваги, що позовні вимоги позивача задоволено, суд не вбачає законних підстав для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, та доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12600,00 грн. та відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-79, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» (03150, м. Київ, вул. Малевича Казимира, буд. 86, код ЄДРПОУ 43092786) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» (03150, м. Київ, вул. Малевича Казимира, буд. 86, ) заборгованість у розмірі 3182,57 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» (03150, м. Київ, вул. Малевича Казимира, буд. 86, ) судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС» (03150, м. Київ, вул. Малевича Казимира, буд. 86, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12600,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.П. Слюсар