Справа №766/9506/24
Пров. №2/766/3288/25
31 липня 2025 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Центральної районної у м. Херсоні ради про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову вказала, що перебувала у зареєстрованому 23.11.2007 року з відповідачем шлюбі, який за рішенням суду від 08.07.2016 року розірвано. Від подружніх відносин мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повністю перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну дитину не забезпечує, аліменти не сплачує, не підтримує зв`язок з дитиною, що свідчить про його самоусунення від виконання батьківських обов`язків.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, вирішено питання про виклик свідків.
В судове засідання позивачка не прибула, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав.
Представником третьої особи подано заяву про розгляд справи у відсутність.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.
Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому 28 листопада 2007 року шлюбі, який за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2016 року у справі №667/781/16-ц розірвано. Рішення набрало законної сили 19.07.2016 року.
Крім того, вказаним вище рішенням стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.02.2016 року до повноліття дитини.
Згідно розрахунку заборгованості Суворовського РВ ДВС м. Херсона борг ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 199059,15 грн.
Відповідно до характеристики №07-15/303 від 01.04.2024 р. Херсонської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №52 з поглибленим вивченням української мови ХМР, ОСОБА_5 навчається у школі з 01.09.2023 р., зарекомендував себе здібним, дисциплінованим учнем. Мати постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться досягненнями сина, відвідала за цей період два онлайн засідання батьківських зборів.
З копії заяви ОСОБА_2 поданої до Служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради вбачається, що останній повідомив, що спілкується з колишньою дружиною та сином. Приходив до них додому ремонтував сантехніку. Він отримує по інвалідності гуманітарну допомогу, яку відносить сину та ОСОБА_6 , коли з`являються кошти то завжди сину дає. Його сім`я приймає участь у житті сина, його мати передає гроші дитині та його колишній дружині. Він не згоден із позбавленням батьківських прав.
За висновком виконавчого комітету Центральної районної у м. Херсоні ради органу опіки та піклування №88 від 08.04.2025 р., орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтуванні висновку зазначено як позицію матері дитини, позицію батька дитини, який не погоджується із позбавленням його батьківських прав, спілкується з сином; та думку дитини, який повідомив, що останнім часом щоденно спілкується з батьком по телефону, відчуває його підтримку та не погоджується із заявою матері про позбавлення батьківських прав.
У відповідності зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року, у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Позивачкою жодних належних, достатніх, допустимих доказів свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем суду не надано та в судовому засіданні не встановлено.
При цьому, відповідач у своїй заяві до органу опіки та піклування заперечував позбавлення його батьківських прав, вказував на те, що він з дитиною спілкується, за можливості передає грошові кошти, допомагає у побуті. Органом опіки та піклування у своєму висновку зазначено, що сама дитина не погоджується із заявою матері про позбавлення батька батьківських прав, що батько спілкується з ним, він відчуває його підтримку.
Позивачкою не забезпечено участь в судовому засіданні свідків, неповнолітньої дитини.
Жодна зі сторін спору не подала суду клопотання про виклик та допит будь-яких свідків.
Слід зазначити, що відповідно до міжнародних стандартів думка дитини може бути з`ясована не тільки в судовому процесі, а й через відповідний орган опіки та піклування. Такий стандарт налає альтернативу допиту дитини в суді, що дозволяє з`ясувати її думку в більш сприятливій атмосфері та уникнути травматизації дитини.
Вирішуючи спір, суд визначає найкращі інтереси дитини, сину сторін виповнилося повних 17 років та приймає до уваги його позицію, висловлену компетентному органу. При цьому найкращі інтереси дитини збереження його зв`язків з батьком.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже процесуальним законом саме на позивача покладаються наслідки невиконання ним обов`язку щодо надання суду доказів не виконання відповідачем його батьківських обов`язків.
Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судами не встановлено і позивачкою не доведено.
При цьому судом не встановлено, а позивачкою не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивачку.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.
Підстави для зобов`язання подання звіту про виконання рішення в порядку ст. 453-1 відсутні.
Рішення в повному обсязі складено 31 липня 2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.150, 155, 157, 164, 166, СК України, ст. 6-3, 81, 141, 264-265, 280-282 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: виконавчий комітет Центральної районної у м. Херсоні ради (, місцезнаходження: м. Херсон, пр-т Незалежності, буд. 47) про позбавлення батьківських прав відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус