Провадження № 2/591/1633/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2025 року місто Суми

Зарічний районний суд м.Суми у складі: головуючого судді Басової В.І., за участі секретаря судового засідання Скакун Ю.С., представника позивача- адвоката Якименко О.І. (в режимі відеоконференції з власних технічних засобів), відповідачки - ОСОБА_1 , розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 230000 грн., а також сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що впродовж півтора року надавав у позику грошові кошти ОСОБА_1 . Грошові кошти переказувалися частинами на прохання відповідачки, загальна сума заборгованості становить 230 000 тисяч гривень, частина з яких була переведена з картки позивача на картку, вказану відповідачкою у листуванні, також Позивач передавав їй кошти готівкою та через термінали. Відповідач щоразу запевняла, що кошти поверне, однак на сьогоднішній день гроші не повернуті.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 11.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 23.01.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті на 26.02.2025, яке було відкладено через неповідомлення відповідачки про дату і час розгляду справи, призначений на 20.03.2025 судовий розгляд не відбувся через відсутність електропостачання та погіршення безпекової ситуації у селищі Краснопілля.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя №1105/0/15-25 від 22.05.2025 територіальну підсудність справ Краснопільського районного суду Сумської області змінено та передано Зарічному районному суду м.Суми.

Відповідно до рішення зборів суддів Зарічного районного суду м.Суми № 13 від 27.06.2025, справи, які перебували в провадженні суддів Краснопільського районного суду Сумської області згідно автоматизованого розподілу передано для розгляду раніше визначеному складу суду.

07 липня 2025 року справа надійшла до канцелярії Зарічного районного суду м. Суми.

08 липня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Басовій В.І.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

21 липня 2027 року на адресу суду надійшло клопотання відповідачки про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме суму боргу в розмірі 15000,00 грн, які вона позичила у Позивача. Щодо решти коштів, які перерахував їй ОСОБА_2 зазначила, що відповідач за власної волі давав кошти на життя . В судовому засіданні 04 серпня 2025 року відповідачка пояснила, що грошові кошти від позивача отримувала як допомогу на життя, і одного разу дійсно кошти в сумі 16000 гривень були отримані в борг і вона зобов`язувалась їх повернути, вони були перераховані однією сумою.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступних висновків.

Згідно з квитанціями від 23.02.2021р. на суму 4000 грн. та 1000 грн., 20.03.2021р. на суму 3500 грн., 23.05.2021 р. на суму 2000 грн., 23.07.2021 на суму 3200 грн., 20.09.2021 на суму 2500 грн., 26.09.2021 р. на суму 3500 грн., 01.12.2021 р на суму 5000 грн., 09.12.2021 р. на суму 6000 грн., 15.12.2021 р на суму 3000 грн., 16.12.2021 р. на суму 4000 грн., 22.12.2021 р. на суму 10000 грн., 27.12.2021р. на суму 3000 грн., 16.01.2022 р. на суму 5000 грн., 25.01.2022р. на суму 2000 грн. та 1000 грн., 02.07.2022р. на суму 10000 грн., 01.12.2022р. на суму 16000 грн., 02.12.2022р. на суму 3000 грн., 05.12.2022 на суму 15000 грн., 25.12.2022 на суму 4000 грн., 03.01.2023р. на суму 2000грн., 05.01.2023 р. на суму 5000 грн, 07.01.2023 на суму 3000 грн., 08.01.2023 на суму 1000 грн., 16.01.2023 р. на суму 6000 грн., 19.01.2023 р. на суму 16000 грн., 20.01.2023 р на суму 5000 грн. та 4000 грн, 22.01.2023 р. на суму 2000 грн., 23.01.2023 р. на суму 3000 грн., 25.01.2023 р. на суму 4000 грн., 19.02.2023 р. на суму 2000 грн., 20.02.2023р на суму 4000 грн., 27.02.2023р на суму 6000 грн, 01.03.2023р. на суму 3000 грн., 08.03.2023р. на суму 2000 грн. та 1000 грн., 16.03.2023 р. на суму 3000 грн., 18.03.2023р. на суму 2000 грн., 21.03.2023 р. на суму 4000 грн.,26.03.2023 р. на суму 5000 грн., де платник ОСОБА_2 на рахунок отримувача НОМЕР_1 , із значенням призначення платежу: переказ коштів з карти на карту, було перераховано суму 189700 грн., які на день звернення з позовом не повернуті (а.с.19-41).

10 травня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Сумського РУП ГУНП в Сумській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 щодо отримання нею коштів приблизно в сумі 230000 грн. шляхом обману та зловживання його довірою, оскільки остання просила у нього надати їй під виглядом позики (в борг) грошові кошти, не маючи наміру їх в подальшому повертати (а.с.42-44)

25.05.2023 р Сумським РУП ГУНП в Сумській області згідно ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми внесено відомості до ЄРДР за фактом отримання ОСОБА_1 шляхом обману та зловживання довірою в позику коштів від ОСОБА_2 в сумі 230000 грн., які не повернула (а.с.45, 128).

У скарзі на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР представник скаржника адвокат Якименко О.І. крім викладу обставин, за яких були перераховані кошти, акцентувала увагу на відсутності між ОСОБА_2 , як потерпілим, та між ОСОБА_1 , особою яка вчинила кримінальне правопорушення, будь-яких цивільно-правових відносин та наявний склад кримінального правопорушення шахрайства (а.с.46-50).

Постановою слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 23.12.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001795 від 25.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.51-52).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1,2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою ст.205 ЦК України встановлено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику.

Законодавець імперативно в частині першій статті 1047 ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо позикодавцем є юридична особа.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Така розписка не долучена до матеріалів справи.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті81 ЦПК України).

У призначенні платежу у платіжних інструкціях не зазначено природу наданих коштів- позика, дарування чи інші зобов`язання.

Позивач зазначає, що між сторонами була домовленість про надання коштів на поворотній основі, поряд з цим, суду не надано доказів надання таких на поворотній основі.

Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21).

Згідно з ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В судовому засіданні встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що між сторонами укладено договір позики, розписки відсутні.

До матеріалів справи додано листування у програмі Viber між позивачем та відповідачкою, у якому наявне прохання відповідачки 01.12.2022 року надати кошти у борг на дорогу та обіцянка повернути, дослівно російською «я вам отдам деньги, вернусь на старую работу и все вам верну», також 1 грудня 2022 року після того як відповідачка скинула номер картки повідомлення позивача «перевёл 16 тыс», зазначене також підтверджується копією квитанції № 176854226 від 01.12.2022 року (а.с.25, 142).

Враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог в частині отримання 01.12.2022 року від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 16000 гривень в позику, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів сторін та останнє відповідатиме загальноприйнятим нормам та духу цивільно-правових відносин.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 7% від заявлених позивачем та відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 161,00 грн. (7% від 2300,00 грн.) у повернення сплаченого судового збору.

У судових дебатах представник позивача заявила про попередній розрахунок витрат на правову допомогу, заявлений нею у позові в сумі 20000 грн. та надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення підтвердження витрат позивача, тому вказане питання судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 265, 273,354 ЦПК України, ст.ст. 610, 611, 1046, 1047 ЦК України ,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 16000,00 гривень, понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 161,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повні найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача- адвокат: Якименко Ольга Ігорівна, адреса м.Суми вул.Олександра Аніщенка, 6, оф.3

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений 05 серпня 2025 року

Суддя В. І. Басова