Справа № 347/2520/24
Провадження № 22-ц/4808/1055/25
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Синишина Павла Євгеновича на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2025 року під головуванням судді Кіцули Ю.С. в м. Косів,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини.

Позов обґрунтовано тим, що з 23.12.2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який 02.02.2024 року рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області було розірвано, а постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.09.2024 року вказане рішення першої інстанції залишено без змін.

Позивачка стверджує, що з 2018 року перебуває на постійному лікуванні та спостереженні лікарів через кардіологічні проблеми, а останнім часом її стан здоров`я погіршився. ОСОБА_1 постійно перебуває на лікуванні у відділенні неврології КНП «Косівська ЦРЛ» та КНП «Кутська МЛ». Внаслідок проблем зі здоров`ям позивачці було встановлено ІІІ групу інвалідності (загальні захворювання) з 05.11.2020 року довічно. У зв`язку з цим ОСОБА_1 протипоказана фізична праця та робота у нічний час.

Позивачка зазначила, що приймає різні препарати та проходить рекомендовані обстеження, здає аналізи для визначення свого стану здоров`я, періодично робить КТ, що потребує фінансових затрат. Як особа з інвалідністю ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Косівської районної державної адміністрації і отримує державну соціальну допомогу особі з інвалідністю 3 групи загального захворювання, розмір якої становить 2 361 грн.

Вказаного розміру доходу позивачці не вистачає на лікування та проходження обстежень, а також на купівлю продуктів харчування, засобів особистої гігієни, транспортних витрат. Інших доходів у позивачки немає.

Зазначила, що колишній чоловік ОСОБА_2 , відмовляється матеріально допомагати ОСОБА_1 , що і зумовило звернення до суду із зазначеним позовом.

Тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання як непрацездатної колишньої дружини у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, з дня пред`явлення позову довічно.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Синишин П.Є. вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що висновок суду щодо неможливості встановити хто купував ліки є необґрунтованим і не спростовує придбання медичних препаратів позивачкою.

Вказав, що висновок суду про можливість позивачки працевлаштуватися за рівнем освіти з врахуванням стану здоров`я є передчасним, при цьому не враховано тривале перебування позивачки в лікарні та необхідність уникнення нею стресових ситуацій, що негативно впливає на тиск та серцеві приступи ОСОБА_1 .

Зазначив, що помилковим є висновок суду про відсутність доходів в ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 з метою уникнення сплати податків, єдиного соціального внеску спеціально подає декларацію про нульові доходи. Доводи відповідача є оманливими, оскільки він отримує висові доходи і має у своїй власності автомобіль, який використовує для здійснення підприємницької діяльності.

Вказав, що не погоджується з висновками суду щодо недоведеності матеріальної можливості ОСОБА_2 утримувати ОСОБА_1 .

Просив рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегією суддів апеляційного суду розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив того, що наявність ІІІ групи інвалідності жодним чином не спростовує того факту, що позивачка має змогу працевлаштуватися за рівнем освіти з врахуванням стану здоров`я, а матеріалами справи не доведено отримання високих доходів відповідачем для надання аліментів на утримання ОСОБА_1 .

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Яворів Косівського району Івано-Франкіської області (а.с.7-8).

Відповідно до копії витягу з реєстру Кутської територіальної громади ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 сторони зареєстрували шлюб 23 грудня 2013 року (а.с.11).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 12-13).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.09.2024 року рішення Косівського районного суду від 02.02.2024 року Івано-Франківської області залишено без змін (а.с.14-16).

Як вбачається з довідки №232195 до акту огляду МСЕК з 05.11.2020 року ОСОБА_1 надано ІІІ групу інвалідності загального захворювання. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця та робота в нічний час (а.с.17-18).

Як вбачається з виписок з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписок з історії хвороби, результатів медичних обстежень ОСОБА_1 систематично проходить лікування у кардіологічному та неврологічному відділах КНП «Косівська ЦРЛ» та КНП «Кутська МЛ». ОСОБА_1 поставлений діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ст. 2 Ризик 3 (високий). Гіпертензивне серце ГЛШ. Стійкі залишкові явища перенесеної ЗЧМТ у вигляді гіпертензивно-цефалгічного синдрому, вестибуло-атактичного синдрому. Ускладнений остеохондроз ГВХ з стійким корінцевим болевим синдромом (а.с.19-29).

Відповідно до копії довідок від 15.03.2024 №1379 та від 19.09.2024 №2833, виданих УСЗН Косівської РДА Івано-Франківської області ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю 3 групи загального захворювання у розмірі 2 100 грн (вересень-грудень 2023 року) та 2 361 грн у січні-лютому 2024 року. У період з березня 2024 року по серпень 2024 року ОСОБА_1 отримувала соціальну допомогу в розмірі 2 361 грн (а.с.30-31).

Згідно довідки Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 19.09.2024 ОСОБА_1 не перебуває на обліку як одержувач пільг та субсидій на житлово-комунальні послуги (а.с.32).

Відповідно до копії довідки, виданої Косівською філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 17.10.2024 ОСОБА_1 не зареєстрована в Косівській філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості (а.с.33).

З копій розрахункових чеків вбачається придбання лікарських засобів в аптеках м. Косів Івано-Франківської області (а.с. 34-37).

Згідно з інформацією з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.10.2024 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична-особа підприємець (а.с.38).

Відповідно до інформації наданої Розтоківським старостинським округом Кутської селищної ради, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.46).

Згідно з копією довідки від 20.01.2025 року №22 ОСОБА_2 з 20.01.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділі №2 с. Білоберезка, КНП «Верховинська БЛ» (а.с. 64).

Згідно відповіді №1176543 від 06.03.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи в ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2024 року інформація щодо сум нарахованого доходу та сум утриманого з них податку за вказаний період в ДРФО відсутня (а.с.77).

Відповідно до виписок з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 06.02.2025 по 25.02.2025 та з 25.02.2025 по 04.03.2025 (а.с.93-95).

Згідно листа з ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 22.04.2025 в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відомості щодо сум доходів, отриманих за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 відносно гр. ОСОБА_2 відсутні. Відповідно до даних інформаційних систем ДПС фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не використовував працю фізичних осіб на умовах трудового договору або інших умовах, передбаченим законодавством, відтак податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого із них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2022-2024 роки до контролюючого органу не подавав (а.с.97).

Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами 1 та 2 ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц.

Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.06.2021 року по справі № 759/6629/19).

Рішенням Конституційного Суду №1-р/2024 від 29 жовтня 2024 року частину 4 статті 75 Сімейного кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України, а саме те, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у цьому ж рішенні вказав, що нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися із урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення.

Конституційний Суд України зазначає, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено на 2025 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність 2 361 гривень.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В спірному випадку матеріалами справи не підтверджено можливість відповідача надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.75, 76 СК України. Позивачка не надала доказів, що за наявності в неї ІІІ групи інвалідності вона позбавлена можливості працевлаштування згідно її рівня освіти. Крім того, в матеріалах справи містяться докази про наявність в ОСОБА_1 державної соціальної допомоги в розмірі 2 361 грн, що відповідає прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Тому висновки суду, на підставі яких відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо придбання апелянткою ряду лікарських препаратів та протипоказання до важкої фізичної праці не вказують на наявність підстав для надання їй матеріальної допомоги відповідачем.

Доводи представника апелянтки про отримання ОСОБА_2 високих доходів не підтверджені належними та допустимими доказами і є голослівними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачці після розірвання шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синишина Павла Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Луганська