Справа № 696/982/25
Провадження № 2-о/696/52/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

30 липня 2025 року суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Білопольська Н.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту спільного проживання, ведення спільного господарства та знаходження на повному утриманні, -

встановила:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через свого представника адвоката Поліщука А.Ю. звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить ухвалити рішення про встановлення факту спільного проживання, ведення спільного господарства та знаходження на повному утриманні свого брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час вирішення питання про прийняття даної заяви про встановлення факту спільного проживання, ведення спільного господарства та знаходження на повному утриманні до розгляду та відкриття окремого провадження у справі суддею встановлено наступне.

Вимогами ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту, зокрема, прав та інтересів фізичних осіб, а також закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й учасники судового процесу, а заявник, звертаючись до суду з відповідною заявою, з метою ефективного захисту своїх законних інтересів, зобов`язаний оформити таку у відповідності до вимог чинного ЦПК України, що сприятиме її своєчасному розгляду і вирішенню.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Перелік справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження, наведений ч. 2 ст. 293 ЦПК України, котрий не є вичерпним.

Так, відповідно до пункту 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява по суті справи, з-поміж іншого, повинна містити виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За змістом ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Слід зазначити, що встановлення факту, що має юридичне значення, в окремому провадженні можливе за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення, та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У порушення норм п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява не містить посилання на докази, що підтверджують спільне проживання заявника із ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства, наявності між ними спільних прав та обов`язків, а також доказів місця спільного проживання заявника та загиблого військовослужбовця.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в справі № 554/1251/20 від 22 червня 2021 року, належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю, зокрема, можуть бути: виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, докази оплати спільно комунальних послуг тощо.

У постанові від 17 червня 2020 року, справа № 755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Проте всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України заявник у заяві не зазначила (і не додала) докази на підтвердження її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ведення ними спільного побуту та наявності взаємних прав і обов`язків, як-то: листи ділового та особистого характеру, докази про спільне придбання майна (квитанції, чеки, правовстановлюючі документи про право власності), докази піклування один про одного (анкети, заяви, особиста переписка), докази про місце реєстрації (проживання) ОСОБА_2 до моменту мобілізації, довідки на підтвердження факту сумісного їх проживання або перебування на утриманні тощо.

Крім того, прохальна частина заяви не містить періоду, протягом якого заявник просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окремо щодо вимог встановлення факту перебування заявника на утриманні військовослужбовця слід зауважити, що у справі щодо встановлення факту перебування на утриманні додатково необхідно надати докази того, що дохід утримувача був вищим, ніж дохід особи, яка перебувала на утриманні.

Наведені вище обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року. Відтак кожна особа при зверненні до суду повинна дотримуватися норм процесуального законодавства.

Додержання процесуальної форми і змісту заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та відкриття судом провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Підсумовуючи викладене, заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України, -

постановила:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту спільного проживання, ведення спільного господарства та знаходження на повному утриманні - залишити без руху.

Запропонувати заявнику ОСОБА_1 виправити недоліки заяви протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали.

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати заявнику та її представнику.

У разі неусунення зазначених недоліків у встановлений строк заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Білопольська