Провадження № 2/756/1029/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 червня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Примак-Березовської О.С.,

за участі секретаря - Смоляр І.П.,

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту самостійного виховання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що до серпня 2023 року ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 . З початком повномасштабної війни відповідач постійно виїжджала за кордон з метою евакуації, але остаточно виїхала за межі України у листопаді 2023 року. З серпня 2023 року дитина проживає разом з батьком, він повністю ним оіпкується, утримує та виховує, а матір не бере жодної участі у вихованні малолітнього сина. Оскільки у позивача виникла необхідність в оформленні документів для отримання соціальної допомоги як батьку малолітнього ОСОБА_3 він звертається до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання дитини.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду по суті на 13 червня 2025 року.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, а також просив його задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що з серпня 2023 року відповідачка взагалі ніяким чином не контактує з сином, не піклується про нього, не утримує. Крім того у підтвердження вказує, що ОСОБА_2 , що 3 28 липня 2024 року по 3 серпня 2024 року перебувала на території України, але жодного разу не навідалася до малолітнього ОСОБА_3 та проігнорувала свої батьківські обов`язки. Також додав, що встановлення даного факту йому потрібно не тільки для отримання соціальної допомоги, а і для військкомату, тому що у разі призову його на військову службу дитина залишиться без опіки.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату повідомлялася належним чином, при цьому подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі.

Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту самостійного виховання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що до серпня 2023 року ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 . З початком повномасштабної війни відповідач постійно виїжджала за кордон з метою евакуації, але остаточно виїхала за межі України у листопаді 2023 року. Дані обставини підтверджуються відомостями з Державної прикордонної служби України №2/756/1029/25 від 1 квітня 2025 року.

З серпня 2023 року дитина проживає разом з батьком, він повністю ним опікується, утримує та виховує, а матір не бере жодної участі у вихованні малолітнього сина.

Зазначені обставини підтверджуються наданими доказами, а саме: характеристикою дитини з дитячого садочка ЗДО №523 від 27 вересня 2024 року; побутовою характеристикою із ОД-501; протоколом огляду житлового приміщення №12-10/24-2 від 12 жовтня 2024 року; відомостями з Державної прикордонної служби України №2/756/1029/25 від 1 квітня 2025 року.

Також свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила твердження позивача, зазначила, що у ОСОБА_2 повністю відсутній материнський інстинкт з народження сина, вигодовування дитини здійснювалося батьком, вона постійно ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків. Додала, що всім опікувався батько та вона - бабуся малолітнього ОСОБА_3

24 лютого 2025 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі та підтвердила, що обставини викладені в позові відповідають дійсності.

Отже, факт самостійно піклування та виховання ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 підтверджується належними та допустимими доказами, а також визнанням даного факту відповідачем.

ІV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених випадків.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Отже, факт самостійного виховання ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 , а також повного невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи та показами свідка, тому суд враховуючи права та інтереси малолітньої дитини дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 141, 150, 157 СК України, 2, 10-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 280-284, 287-289 ЦПК України, суддя -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА