Справа № 138/2091/25
Провадження №:2/138/1094/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Київська Т.Б., розглянувши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

До Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшов вказаний вище позов.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, враховуюче таке.

Відповідно до п.п. 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Також згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, підставою для звернення до суду позивач зазначає те, що він є спадкоємцем за заповітом від 25.05.2005 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його тітки ОСОБА_3 . До складу спадкового майна входить земельна ділянка (пай) площею 2,2981 га, яка розташована в землях Вендичанської селищної ради. Крім позивача, спадкоємцем за заповітом також є ОСОБА_2 , яка спадщину не прийняла і на неї не претендує. Позивач звернувся до суду нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено, мотивуючи це тим, що відсутні родинні стосунки між ним та померлою.

В матеріалах справи наявна копія заяви за підписом ОСОБА_2 від 16.09.2013 зі змісту, якої слідує, що вона відмовляється від належної їй спадщини згідно заповіту від 20.12.2005, а також копія заповіту від 25.05.2005.

Тобто, спадкодавець ОСОБА_3 за свого життя залишила два заповіт від 25.05.2005 в якому зазначила, що усе своє майно вона заповідає позивачу, а також заповіт від 20.12.2005 складений на користь ОСОБА_2 . При цьому, позивач не зазначає та не надає суду доказів того, що зазначені заповіти стосуються різного спадкового майна.

Відповідно до ч.2, 3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Враховуючи наведене, позивачем не зазначено правових підстав для пред`явлення даного позову та визнання за ним права власності на зазначену земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, оскільки заповіт від 20.12.2005, може стосуватись тієж самої земельної ділянки, на яку претендує позивач і він укладений пізніше ніж заповіт від 25.05.2005, тобто в силу ст.1254 ЦК України може бути скасований повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Крім того, позивач не зазначає про докази та суду не надано, так як і нотаріусу, доказів родинних зв`язків позивача та померлої особи для того, що суд міг вирішити питання його спадкування на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), містить рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи наведене, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене вище, вважаю, що слід залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачу у строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, усунути вказані вище недоліки з метою забезпечення повного захисту її прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 і 177 цього Кодексу позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 258-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, надавши позивачу строк для усунення недоліків, а саме десять днів з дня отримання даної ухвали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.Б.Київська