Провадження № 22-ц/802/705/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Матвійчук Л. В. Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 24 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2024 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів. Позов обґрунтовано тим, що 11 вересня 2024 року через мережу Інтернет зробив замовлення у ОСОБА_2 на купівлю автомобільної деталі (шарніра кутових швидкостей, у кількості 2 штуки), здійснивши часткову оплату за товар на банківську карту в сумі 767 гривень 55 копійок разом з комісією банку. Після цього, 16 вересня 2024 року, через платіжну систему ТОВ «НоваПей» позивач оплатив на рахунок відповідача решту грошових коштів вартості запчастин на загальну суму 1958 гривень, в тому числі вартість комісії - 58 гривень. Після отримання автомобільних деталей позивач виявив невідповідність пропонованого на інтернет-сторінці продавця товару із тим, який він отримав. На вимогу позивача, як в телефонному режимі, так і за допомогою листування через месенджери, у поверненні невідповідного товару відповідачем було відмовлено, мотивуючи свою позицію тим, що в мережі Інтернет на сайті продавця в описі товару було вказано умову про неможливість повернення проданого товару. Вважає дії ОСОБА_2 таким, що порушують його ОСОБА_1 права як споживача. Просив розірвати договір купівлі-продажу, укладений за допомогою засобів дистанційного зв`язку між ним, ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , поновити строк для повернення товару, зобов`язати ОСОБА_2 прийняти товар та стягнути з ОСОБА_2 в порядку частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» грошову суму у розмірі: 2655 грн сума, сплачена за товар, 58 грн сума комісії, 145 грн сума переказу, 12,55 грн комісія за пересилання коштів.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 24 квітня 2025 року в цій справі в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказне рішення суду, вважає його таким, що ухвалене з істотним порушенням норм процесуального законодавства, порушує його права. Зазначив, що остаточна оплата за товар відбулася 16 вересня 2024 року, а вже наступного дня він повідомив продавця, що товар до його автомоблія не підходить. Продавець відмовився приймати товар назад та обміняти його. З посиланням на статтю 9, частини третю, четверту, дев`яту статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою задоволити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів у порядку частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До апеляційної скарги приєднано новий доказ скрін-шот електронного листування у мобільносму застосунку, що датований 17 вересня 2024 року з користувачем «ЗапUa». Одночасно із цим, позивач не заявив про поновлення процесуального строку на подання такого доказу до суду апеляційної інстанції, не навів жодних доводів на обґрунтування неможливості подати такий доказ до суду першої інстанії в межах установлених законом процесуальних строків. На підставі частини восьмої статті 83, частини другої статті 126 ЦПК України, такий новий доказ колегія суддів залишає без рогляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заназив, що вважає її необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду законним та обґрунтованим. Сторонами попередньо було погоджено, що товар поверненню не підлягає. З доданого до позовної заяви зображення автомобільної запчастини неможливо встановити з якого інтернет-ресурсу зроблений такий знімок, хто є продавцем зазначеного товару. Позивач також не звертався із претензією про невідповідність товару, вказаного на сайті продавця з тим, який отриманий позивачем. Твердження позивача про те, що сторони спілкувалися щодо деталей усного договору купівлі-продажу в телефонному режимі та за допомогою месендженів не підтверджується письмовими доказами. Просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підтвердження укладеного 11 вересня 2024 року з відповідачем ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автозапчастини - шарніра рівних кутових швидкостей (ШРУС), внутрішнього NPWPL024, позивач ОСОБА_1 надав виписку з АТ «Державний ощадний банк» 11 вересня 2024 року позивачем за реквізитами банківської картки (без зазначення прізвища отримувача та призначення платежу) було здійснено переказ грошових коштів в сумі 755 грн.

Із фотозображення, долученого позивачем до матеріалів справи, встановлено, що вартість автомобільної запчастини шарніра рівних кутових швидкостей (ШРУС), внутрішнього NPWPL024 складає 1773 грн. Разом з тим, із зазначеного письмового доказу неможливо встановити а ні назви сайту, ані будь-яких даних для ідентифікації особи продавця, зокрема: назву магазину, прізвища та ім`я, контактний номер телефону чи адресу, посилання в мережі Інтернет на сторінку продавця тощо.

Із квитанції № 55c0e43e-9160-429b-ab60-537cab75e90e від 16 вересня 2024 року встановлено, що платником ОСОБА_1 на картковий рахунок отримувача ОСОБА_2 , через ТОВ «Нова пошта», було здійснено переказ грошових коштів в сумі 1900 грн із призначенням платежу: переказ в оплату товарів та послуг. Втім, така квитанція не містить інформації про те, за які послуги позивачем здійснено оплату чи який саме товар придбано.

Позивачем до позову надано фіскальний чек від 16 вересня 2024 року, сформований ТОВ «НоваПей», про переказ грошових коштів у розмірі 145 грн за послуги, надані ТОВ «Нова пошта» за переказ коштів фізичній особі у розмірі 1900 грн.

Позивач стверджує, що отримав товар, який не відповідає опису на сайті продавця, а саме така автомобільна деталь не підходить до його транспортного засобу. У позові позивач стверджує, що виявивши невідповідність придбаного товару опису на сайті продавця, намагався використати своє право на його заміну, проте відповідач відмовив йому в цьому.

Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування тощо.

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

За пунктами 3, 4, 8, 22 статті 1 вищевказаного Закону, виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар;продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», укладення договору продавцем (виконавцем) із споживачем на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет (статті 1, 13 Закону).

Частиною першою статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до частини першої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

За статтею 707 ЦК України, покупець має право протягом чотирнадцяти днів з моменту продажу йому непродовольчого товару належної якості, обміняти його на аналогічний товар, а якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього суму.

Таке ж право покупця (споживача) на обмін товару належної якості, а в разі відсутності аналогічного товару для обміну, який влаштовує покупця, - на розірвання договору та одержання назад грошей, сплачених за товар, передбачено і статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.

При цьому, частинами третьою, четвертою статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена.

Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою.

Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції.

У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.

За змістом частин четвертої, сьомої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою-дев`ятою статті 12 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Отже, за правилами статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку саме істотного недоліку, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, а не будь-якого недоліку.

У справі, що переглядається, з наданих позивачем доказів особу продавця встановити неможливо. Оголошення в мережі інтернет не містить даних ні про особу суб`єкта господарювання, що розмістила таке оголошення, а ні даних, які б ідентифікували електронний торговельний майданчик (сайт, застосунок тощо), де таке оголошення було розміщене.

Одночасно із цим, підлягають врахуванню пояснення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що саме відповідач ОСОБА_2 розмістив вищевказане оголошення в мережі Інтернет, і що між ним та позивачем ОСОБА_1 було досягуто домовленості про продаж позивачу шарніра рівних кутових швидкостей (ШРУС), внутрішнього NPWPL024, усіх істотних умов, у тому числі те, що запчастини поверненню не підлягють. Про неможливість повернення товару також вказував позивач у позовній заяві, на

Даних про те, що відповідач ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання в розумінні категорії «продавець», визначеного Законом України «Про захист прав споживачів», матеріали справи не містять і позивач не пред`являв цей позов до відповідача як до фізичної особи підприємця, самозайнятої особи тощо, який має на меті отримання прибутку.

Зважаючи на те, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що склалися з приводу оплатного відчуження (набуття) майна між фізичними особами, які не є суб`ктами господарювання, то обрані позивачем способи захисту, які передбачені цим законом, до вказаних правовідносин застосуванню не підлягають.

Колегія суддів дійшла висновку що між сторонами мали місце правовідносини купівлі-продажу рухомих речей, що регулюються статтями 655, 673, 707 ЦК України.

Як встановлено зі змісту позову, товар, що був придбаний позивчем шарнір кутових швидкостей NPWPL024, на думку позивача не відповідає фото товару, який він замовив і не підходить до його автомоблія.

Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності істотного недоліку у придбаній ним запчастні до автомобіля, який міг би бути підставою для розірвання договору купівлі-продажу, й, відповідно, відсутні підстави для розірвання оспорюваного договору купівлі-продажу.

Доказів на підтвердження невідповідності характеристик товару на сайті та отриманого товару із вказаними недоліками суду не надав, хоча не був позбавлений можливості зафіксувати цей факт за допомогою відповідних фото- або відеозапису розпаковки товару тощо. Зазначені у позовній заяві твердження щодо невідповідності товару є виключними, не підтвердженими належними доказами, припущеннями позивача.

Позивач не надав доказів на підтвердження факту відмови відповідача від заміни товару. Також суду не надано доказів звернення позивача до відовідача із повідомленням про недоліки товару чи про відмову від товару, його обмін.

Заявляючи вимогу про поновлення строку на повернення товару та подальше розрівання договору купівлі-продажу, позивач не обґрунтовує причини пропуску установленого законом строку на звернення до відповідача із заявою (усною/письмовою) про повернення товару/розірвання договору. Зважаючи на недоведеність існування в товару недоліків, підстав ні для поновлення такого строку, ані для повернення товару чи розірвання договору купівлі-продажу немає.

Крім того, колегія суддів зауважує, що переказ 11 вересня 2024 року коштів на суму 755 грн (комісія 12,55 грн) здійснено в користь одержувача з карткою НОМЕР_1 , при цьому самого одеружувача такого платежу та його призначення у відомостях операції не вказано. Даних про те, що саме відповідач ОСОБА_2 отримав вказану в такому документі суму коштів, а також те, що такі кошти (частково) були спрямованіна оплату (попередню оплату) товару - шарніра рівних кутових швидкостей (ШРУС), внутрішнього NPWPL024, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується.

Переказ 16 вересня 2024 року позивачем коштів засобами поштового зв`язку через ТОВ «Нова Пошта» відповідачу на суму 2103 грн, з яких вартість послуг ТОВ «Нова Пошта» - 145 грн, вартість комісії за грошовий переказ - 58 грн, «переказ коштів фізичній особі» - 1900 грн, не відповідає вартості товару, зазначеній в оголошенні, на яке позивач посилається при доведенні своїх вимог. У квитанції також не вказано за який саме товар (послугу) здійснено переказ коштів.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розірвання договору купівлі-продажу та, відповідно, про відсутність підстав для стягнення коштів з відповідача.

Рішення суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 24 квітня 2025 року в цій справі змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді