Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1585/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суду Закарпатської області в складі: головуючого судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матій Н.Ю., звернувся до суду із даною позовною заявою та просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 0,71 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель АПВТП «Росія» на підставі сертифіката серія ЗК № 0059815, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2004 ОСОБА_3 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 3453.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за прийняттям спадщини в порядку спадкування за законом після смерті бабусі позивач звернувся до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., щоб видала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), однак отримав відмову у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність .

Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання також не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина до складу якої входить:

- право на земельну частку (пай) члена АПВТП «Росія» площею 0,71 умовних кадастових гектарів, що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) члена АПВТП «Росія» серії ЗК № 0059815, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2004 ОСОБА_3 , зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 3453.

Заповіту на випадок смерті спадкодавець не залишила, а тому спадкування проводилось в порядку спадкування за законом.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги є її дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який являється сином ОСОБА_4 і відповідно онуком спадкодавиці.

Після смерті бабусі позивач, як спадкоємець за законом п`ятої черги прийняв спадщину, в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця був зареєстрований та проживав разом з нею в житловому будинку в АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою Виконавчого комітету Пийтерфолвівської сілської ради №99 від 17.03.2025 року.

Також у встановлений законом строк позивач подав до державного нотаріуса Боричок К.В. заяву про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 134/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті бабусі.

Відповідач по справі онук спадкодавця та рідний брат позивача, не заперечує проти визнання права на земельну частку (пай) за позивачем.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину на майнове право, яке належало спадкодавцю позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак державним нотаріусом відмовою від 15.11.2024 за №297/01-16 йому було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, оскільки ним не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Також йому рекомендовано звернутися до суду з даного питання.

Отримати дублікати правовстановлюючих документів спадкоємець не може, оскільки за його видачею міг звернутися лише власник, на ім`я якого було видано оригінал втраченого або зіпсованого документа.

Згідно відповіді Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 12.02.2025 року №93/225-25 зазначено, що за ОСОБА_3 , зареєстрований сертифікат на право наземельну частку (пай) члена АПВТП «Росія» серії ЗК № № 0059815 площею 0,71 умовних кадастових гектарів, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2004 зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 3453. Державні акти на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката не видавалися.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду 59 цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Також слід зазначити, що має місце розбіжність у написанні імені спадкодавиці, а саме в свідоцтві про смерть зазначено « ОСОБА_6 », а в свідоцтві про одруження та в свідоцтвах про народження дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазнчено « ОСОБА_7 ».

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Пийтерфолвівської сільської ради від 17.03.2025 року №100 згідно погосподарської книги №8 номер об`єкта погосподарського обліку 02-0824-1 ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), записана як ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності па земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно ст.2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право на земельну частку (пай) у порядку спадкування, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 20206, 223, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 у порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) розміром 0,71 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель АПВТП «Росія» на підставі сертифіката серія ЗК № 0059815, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2004 ОСОБА_3 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 3453.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко