Справа № 671/1/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

29 липня 2025 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницького області в складі головуючого судді Андрущенка О.Ю., за участі секретаря судового засідання Чеховської М.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області Стецюка Сергія Івановича, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Війтовецької селищної ради Хмельницької області до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Глущак-Агро», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації, всіх прав у реєстрі та витребування земельної ділянки,

встановив:

В провадженні Волочиського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області Стецюка Сергія Івановича, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Війтовецької селищної ради Хмельницької області до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Глущак-Агро», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації, всіх прав у реєстрі та витребування земельної ділянки.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 10.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 12.03.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 04.07.2025 позовну заяву залишено без руху з огляду на вимоги Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі Закон № 4292-ІХ). Надано строк 10 днів на усунення виявлених недоліків.

11.07.2025 до суду надано письмові пояснення прокурора. Фактично зміст позиції прокурора зводиться до власного тлумачення норм законодавства та незгоди з мотивами ухвали суду. Так, прокурор вважає помилковим застосування зазначених норм законодавства до безвідплатних договорів, а тому відповідач не може вважатися добросовісним набувачем. Також, прокурор звертає увагу на те, що в Законі № 4292-ІХ відсутні норми які б надавали зворотну дію положенням ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Суд звертає увагу на те, що добросовісний набувач це особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно набуте нею неправомірно, що не залежить від того за відплатним чи безвідплатним договором набуте майно.

При цьому, добросовісність чи недобросовісність встановлюється під час розгляду справи по суті (постанова ВС від 04.06.2025 у справі № 522/9654/19).

Зазначене також вказано і в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про невиконання прокурором вимог ухвали Волочиського районного суду Хмельницької області 04.07.2025 про залишення позовної заяви без руху.

При цьому поза увагою прокурора, залишилось те, що Законом № 4292-ІХ Цивільний кодекс України доповнено ч. 5 ст. 390 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

З системного аналізу вказаних норм закону, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, слідує, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Отже, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

Вказані норми є обов`язковими для застосування у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом № 4292-ІХ.

Необхідність застосування положень Закону № 4292-IX у справах по яких провадження відкрито до набрання вказаним законом чинності наголошено в постанові ВС від 04.06.2025 у справі № 522/9654/19.

Фактично, норми, що зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача.

Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

Водночас, з метою забезпечення захисту прав добросовісного набувача, закон передбачає, що грошові кошти у розмірі вартості спірного майна мають бути внесені на депозитний рахунок суду, що здійснює розгляд справи, що створює умови для справедливої компенсації при прийнятті судом рішення у справі про задоволення позову.

У рішенні ЄСПЛ у справі «МПП "Фортеця» проти України" зазначено, що необхідність виправити стару "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб. У контексті скасування помилково наданого права власності принцип належного урядування може не лише покладати на органи державної влади обов`язок діяти невідкладно при виправленні своєї помилки, але й може також вимагати виплати колишньому добросовісному власнику належної компенсації або іншого виду відповідного відшкодування.

Відтак суд, відповідно до приписів Закону № 4292-ІХ очікує від учасників справи, вчинення обов`язкових дій, спрямованих виключно на забезпечення дотримання порядку розгляду справи та захист прав інших учасників справи за наслідками її розгляду.

Суд також враховує, що статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, отже їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (див. рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (JahnandOthers v. Germany).

У разі задоволення позову в цій справі право власності відповідача, який набув спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, зазнає втручання, яке прирівнюється до «позбавлення» власності в розумінні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу та призведе до порушення, передбачених ст. 14 Конституції України гарантій права власності на землю.

Водночас, принцип законності вимагає від держави створювати такі судові процедури, які б забезпечували необхідні процесуальні гарантії та, відповідно, дозволяли б національним судовим органам ефективно та справедливо вирішувати спори між приватними особами (див. рішення у справі «Совтрансавто Холдінг проти України»).

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У випадку прийняття судом рішення про витребування спірної земельної ділянки у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним, суд буде зобов`язаний здійснити передбачені ч. 5 ст. 390 ЦК України дії щодо забезпечення права відповідача на компенсацію.

Крім того, з урахуванням спеціальної мети Закону № 4292-ІХ, спрямованої на виконання державою Україною міжнародних зобов`язань у галузі гарантування прав і свобод людини, а також внесення вказаним законом відповідних змін як до матеріальних, так і до процесуальних нормативних актів, суд вважає, що Закон № 4292-ІХ є спеціальним законом, який має перевагу над загальним («Lex specialis derogat generali»).

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд визнає, що позивач не усунув, визначених судом недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, отже провадження у справі є таким, що відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу (зокрема, вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України), а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 03.01.2025, підлягають скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 158, 177, 257, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позов керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області Стецюка Сергія Івановича, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах: Війтовецької селищної ради Хмельницької області до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Глущак-Агро», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації, всіх прав у реєстрі та витребування земельної ділянки залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову (арешт та заборону вчиняти дії), які застосовано ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 03.01.2025 у справі № 671/1/25.

Ухвалу направити особам, які беруть участь у справі.

Роз`яснити позивачу, що залишення позову без розгляду не позбавляє права повторно звернутися до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя