Справа № 529/492/25
Провадження № 2/529/321/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Негляд Д.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Нагайника М.Г.,

представника третіх осіб Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування та Служби у справах дітей Диканської селищної ради - Кудінової І.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей Диканської селищної ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, а також позиції учасників справи щодо позову.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що 14.09.2022 він зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 . Від цього шлюбу у них є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До травня 2024 року вони проживали разом однією сім`єю, хоча останні декілька років подружні стосунки між ним та відповідачкою погіршилися. Коли вони переїхали до селища Диканька Полтавської області як внутрішньо переміщені особи, то їхня сім`я фактично розпалася. Вони стали проживати окремо, при цьому неповнолітній син залишився проживати разом з ним. Фактично із травня 2024 року відповідачка покинула його та їхнього сина. Десь у травні 2024 року відповідачка виїхала за кордон, у Данію, де перебувала до початку весни 2025 року. У березні 2025 року відповідачка на короткий час приїхала до Диканьки, подала позов про розірвання шлюбу та знову поїхала за кордон, де імовірно перебуває і нині. Наскільки йому відомо, у відповідачки за кордоном нині вже є нова сім`я з іншим чоловіком. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 16.04.2025 у справі № 529/263/25 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано шлюб. Із травня 2024 року і по теперішній час відповідачка із сином фактично не спілкується, не цікавиться його життям, розвитком, досягненнями, проблемами, навчанням у школі, відповідачка не бере жодної участі у його вихованні та утриманні. Увесь цей час лише він, позивач, самостійно виховує та утримує сина. Позивач вказує, що він є фізичною особою-підприємцем, має середньомісячний дохід розмірі близько 20 000,00 грн, якого вистачає для нормального та достатнього утримання ним неповнолітнього сина. Посилаючись на вказані обставини, те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина надасть можливість йому належним чином здійснювати свої батьківські обов`язки, діяти в інтересах неповнолітньої дитини незалежно від волі відповідачки, здійснювати захист прав та інтересів дитини, а також можливість отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком, його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Третя особа Виконавчий комітет Диканської селищної ради як орган опіки та піклування надав суду письмове пояснення /а.с. 41-44/, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У поясненні вказано, що факт самостійного виховання і утримання неповнолітньої дитини встановлюється у рішенні суду при вирішенні спору щодо позбавлення особи батьківських прав у порядку позовного провадження. Заявлена позивачем позовна вимога є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки не сприятиме відновленню прав дитини на належне виховання та утримання від матері, а окрім того не містить будь-яких заходів впливу щодо відповідачки, спрямованих на відновлення порушених прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Нагайник М.Г. позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позові та в судовому засіданні. Позивач вказав, що він є внутрішньо переміщеною особою, деякий час проживав в селищі Диканька Полтавської області, нині мешкає у м. Полтаві. Протягом декількох останніх років подружні стосунки між ним та відповідачкою погіршувалися, а у травні 2024 року відповідачка взагалі покинула його та їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 та поїхала за кордон, у ОСОБА_5 . На початку 2025 року відповідачка на короткий час приїждала до Диканьки, подала до суду позов про розірвання шлюбу та знову поїхала за кордон. За останньою відомою йому інформацією відповідачка вже має сім`ю з іншим чоловіком. Позивач зазначив, що син постійно проживає разом з ним, їхати проживати до матері не бажає. ОСОБА_1 вказав, що він самостійно виховує та утримує сина, натомість відповідачка не спілкується та не бачиться з сином, не цікавиться його життям, не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання. Позивач зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина необхідне йому для повноцінного виконання батьківських обов`язків та реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Представник позивача - адвокат Нагайник М.Г. в судовому засіданні вказав, що з травня 2024 року відповідачка залишила позивача та їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 і переїхала жити за кордон, де за останньою відомою інформацією має вже іншу сім`ю. У квітні 2025 року рішенням Диканського районного суду Полтавської області було задоволено позов відповідачки та розірвано шлюб між нею та ОСОБА_1 . З травня 2024 року позивач самостійно виховує та утримує сина. Позивач є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід та відповідно належним чином утримує сина. Натомість, відповідачка не бачиться та не спілкується із сином, не цікавиться його долею, взагалі не бере участі у його вихованні та утриманні. Представник позивача зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітнього сина необхідне для повноцінного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків та реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У разі мобілізації позивача він не зможе належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що вона визнає позов у повному обсязі та просить його задовольнити, адже позивач ОСОБА_1 дійсно самостійно виховує та утримує їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_6 . Відповідачка просила провести розгляд справи за її відсутності /а.с. 49/.

Представник третіх осіб Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування і Служби у справах дітей Диканської селищної ради Кудінова І.М. в судовому засіданні вказала, що про ситуацію, яка склалася у сім`ї ОСОБА_7 , їм стало відомо з позовної заяви. Враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 і не бажає проживати разом з матір`ю, саме позивач самостійно виховує та утримує сина, мати дитини виїхала за кордон та проживає там тривалий час, то наявні підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень щодо позову, заперечень проти нього, заяв чи клопотань суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 та свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

З наявної у матеріалах справи копії рішення Диканського районного суду Полтавської області від 16.04.2025 у справі № 529/263/25, яке набрало законної сили 17.05.2025, вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано /а.с. 19-22/.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 /а.с. 14/.

З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.08.2023 № 1609- та від 16.05.2024 № 1609- вбачається, що фактичне місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , як внутрішньо переміщеної особи, зареєстровано за місцем проживання його батька ОСОБА_1 , внутрішньо переміщеної особи, по АДРЕСА_1 /а.с. 10, 17/.

З наявних у матеріалах копій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтва платника єдиного податку вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та відповідно має стабільний дохід /а.с. 23-27/.

В судовому засіданні було встановлено, що до травня 2024 року сторони у справі разом із неповнолітнім сином проживали разом однією сім`єю. Останні декілька років подружні стосунки між позивачем та відповідачкою погіршилися. Коли вони переїхали до селища Диканька Полтавської області як внутрішньо переміщені особи, то їхня сім`я фактично розпалася. Вони стали проживати окремо, при цьому неповнолітній син залишився проживати разом з батьком, позивачем у справі.

11 травня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 виїхала за кордон. 15 березня 2025 року відповідачка приїхала в Україну та вже 02 квітня 2025 року вона виїхала з України, що підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.05.2025 /а.с. 40/.

В судовому засіданні було встановлено, що із травня 2024 року і по теперішній час відповідачка із сином фактично не спілкується, не цікавиться його життям, розвитком, досягненнями, проблемами, навчанням у школі, відповідачка не бере жодної участі у його вихованні та утриманні. Увесь цей час лише позивач самостійно виховує та утримує сина.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що нині він проживає у м. Полтаві, куди він та батько ОСОБА_1 переїхали місяць тому з селища Диканька Полтавської області, де тимчасово проживали як внутрішньо переміщені особи. Його мати ОСОБА_2 у травні 2024 року виїхала за кордон, у ОСОБА_5 , та постійно проживає там. Його батьки весною 2025 року розлучилися. За цей рік він лише один раз бачився з матір`ю безпосередньо. Онлайн вони спілкуються лише один раз на місяць, під час чого мати запитує, як у нього здоров`я. Щодо того, чи йому щось потрібно для життя та розвитку, мати не запитує. ОСОБА_3 зазначив, що він проживає з батьком та не бажає проживати за кордоном з матір`ю. Чому мати виїхала за кордон йому не відомо. Саме батько його виховує, дбає про нього, повністю матеріально забезпечує. Мати матеріальної допомоги не надає, лише одного разу перерахувала грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн на картку його сестрі, яка із сім`єю проживає у Полтаві. За весь час окремого проживання мати йому нічого не купляла, коштів не надавала, лише на день народження подарувала футболку.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що вона є матір`ю позивача та бабусею його неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Свідок зазначила, що її онук ОСОБА_4 проживає разом лише з батьком ОСОБА_1 з травня 2024 року. Мати дитини - ОСОБА_2 у травні 2024 року виїхала за кордон. Навесні 2025 року ОСОБА_2 подала на розлучення і відповідно до рішення суду шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано. Неповнолітній ОСОБА_4 не бажає проживати з матір`ю, бо хоче мешкати в Україні. ОСОБА_2 не утримує сина, саме батько ОСОБА_1 самостійно виховує та повністю матеріально утримує сина.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що позивач є її племінником. Свідок зазначила, що позивач проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 . Колишня дружина позивача та мати ОСОБА_4 більше року проживає за кордоном, у Данії, де вона знайшла собі іншого чоловіка. Позивач самостійно виховує та утримує сина, дбає про нього. Відповідачка за цей рік лише один раз приїжджала до України, щоб подати на розлучення.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала, що позивач є її родичем. Свідок зазначила, що після повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну позивач разом з дружиною ОСОБА_2 та їхніми двома дітьми переїхали у Диканьку. Нині позивач разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 проживає у м. Полтаві. У травні 2024 року ОСОБА_2 поїхала за кордон на заробітки. У березні 2025 року ОСОБА_2 приїжджала в Україну для того, щоб розлучитися із ОСОБА_1 . Нині вона проживає за кордоном із співмешканцем. Свідок вказала, що вона іноді спілкується із ОСОБА_2 і їй відомо, що ОСОБА_2 хотіла забрати сина жити до себе за кордоном, однак ОСОБА_4 хоче проживати в Україні разом з батьком. Неповнолітній ОСОБА_4 постійно проживає з батьком ОСОБА_1 , останній самостійно виховує та утримує сина.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Чинним законодавством України визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц дійшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини надає позивачу, з метою захисту прав та інтересів дитини, зокрема такі права: належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього ст. 150 СК України, діяти в інтересах дитини незалежно від волі відповідачки, здійснювати захист прав та інтересів дитини, ініціювати процедуру позбавлення відповідачки батьківських прав.

У зв`язку з тим, що вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України, такими як право батьків на визначення місця проживання дитини, право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ця вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.

З огляду на вказане вище, суд вважає безпідставним твердження третьої особи Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування, яке викладене у письмовому поясненні, щодо неналежності обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Враховуючи те, що наявні у справі докази у їх сукупності підтверджують те, що позивач більше року самостійно здійснює виховання та утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 , натомість мати дитини - відповідачка ОСОБА_2 майже не бачиться, не спілкується з дитиною та взагалі не утримує її, виїхала за кордон та мешкає там більше року, неповнолітній категорично заперечує щодо проживання за кордоном разом з матір`ю, що не заперечувалося відповідачкою у її заяві про визнання позову, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітнього та забезпечення права позивача на належне здійснення своїх батьківських обов`язків, можливість діяти в інтересах дитини незалежно від волі відповідачки, здійснювати захист прав та інтересів дитини, а також реалізувати право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн залишити за позивачем у зв`язку із заявленим ним про це клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 13, 17, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей Диканської селищної ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн залишити за позивачем у зв`язку із заявленим ним про це клопотанням.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Виконавчий комітет Диканської селищної ради як орган опіки та піклування, місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, селище Диканька, вул. Незалежності, 133.

Служба у справах дітей Диканської селищної ради, місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, селище Диканька, вул. Незалежності, 133, .

ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 25 липня 2025 року.

Головуючий О.С. Кириченко