ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1196/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Онищенка Е.А.,

Полякова О.З

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пакуло Вероніки Станіславівна на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона не працює, є пенсіонеркою, отримує пенсію у розмірі 2 725,00 грн., інших джерел доходів не має. З пенсії витрачає кожен місяць на комунальні послуги та поповнення телефону разом 950 грн., залишається 1 775 грн., які витрачає на харчування, ліки, та на придбання палива для опалення пічкою.

ОСОБА_1 є її донькою, яка добровільно матеріальної допомоги їй не надає, вона є приватним підприємцем, у шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має. Тому ОСОБА_2 вважає, що донька в змозі сплачувати аліменти на її утримування для забезпечення мінімального рівня проживання у розмірі 4 000 грн. на місяць.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд щомісячно утримувати з відповідача кошти на її утримання у розмірі 4 000 грн., починаючи з 01 грудня 2024 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утриманні у розмірі 4 000 гривень щомісячно до зміни сімейного та матеріального стану сторін, починаючи з 19.12.2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Допущено негайне виконання рішення, але не більш ніж за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Пакуло В.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачка не була належним чином оповіщена про судовий розгляд справи, вона не мала можливості повідомити суду першої інстанції інформацію щодо обставин справи та реального матеріального становища.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є старшою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Коли ОСОБА_1 була у віці 2-3 років позивачка по справі розірвала шлюб з рідним батьком ОСОБА_3 ОСОБА_4 . В подальшому позивачка ОСОБА_2 створила родину з іншим чоловіком, а саме з ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився спільний син - ОСОБА_6 , який є рідним братом відповідачки.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 з`явилася онучка ОСОБА_8 .

Зауважує, що в матеріалах справи міститься відповідь Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо доходів за 2024 рік ОСОБА_1 , згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, відповідно до якої дохід відповідачки за 2024 рік складає 1 080 199,36 грн.

Звертає увагу, що в рішенні від 26.03.2025 року є недоцільним посилання на вказану відповідь, як підтвердження фактичного матеріального становища відповідачки. Відповідачка перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку другої групи. На платників єдиного податку - фізичних осіб не поширюються вимоги чинного законодавства щодо порядку визначення чистого доходу при сплаті єдиного податку. Підприємці платники єдиного податку сплачують податок з загального доходу, а не з чистого (загальний дохід мінус витрати), так як витрати на спрощеній системі оподаткування не враховуються і, відповідно, не зменшують базу оподаткування. Це означає, що податок сплачується не з чистого прибутку, а з загальної суми надходжень. Відповідно, розмір задекларованого доходу не відображає реального фінансового стану.

Значна частина коштів використовується відповідачкою для покриття витрат підприємницької діяльності.

Також, у відповідачки, як звичайної людини, є витрати на житлового-комунальні послуги (з 01.01.2025 року по 31.03.2025 року склали 12 219 грн. 45 коп.), послуги інтернет 250 грн. щомісяця, витрати на купівлю продуктів харчування, засобів особистої гігієни, побутової хімії, тощо.

Крім того, через постійне навантаження та відсутність належного відпочинку, у відповідачки значно погіршився стан здоров`я. У віці 29 років вона отримала травму, а саме консолідований перелом кісток лівого надп`ятково-гомілкового суглобу. Через посттравматичний артоз 2-3 ступеню, більше двадцяти років її життя супроводжується постійним болем, набряком та обмеженням рухливості. Це підтверджується консультативним висновком ортопеда-травматолога. Такі ускладнення не лише знижують якість життя, а й значно обмежують її фізичну здатність до праці.

Окрім цього, відповідачка проходить тривале стоматологічне лікування у зв`язку з вторинною адентією верхньої та нижньої щелепи, витрати на яке вже склали 46 700 гривень. Вона має встановлений діагноз гастриту, з приводу якого перебуває під наглядом гастроентеролога та змушена приймати відповідне лікування. Не менш значним є встановлений діагноз невропатологом, що включає вегетативну дисфункцію з перманентно-пароксизмальним перебігом, тривожно-невротичний синдром, хронічні порушення сну, численні дегенеративно-дистрофічні ураження хребта з відповідними больовими та м`язово-тонічними синдромами.

Також має місце погіршення зору, що потребує постійного використання окулярів та медикаментозного супроводу, призначеного офтальмологом.

Додатково, відповідачка приймає ліки відповідно до рекомендацій кардіолога у зв`язку з гіпертонічною хворобою.

Також звертає увагу на те, що тривалий час відповідачка утримує доньку та онуку, які внаслідок збройної агресії були змушені залишити Україну й тимчасово перебувають у Франції. Донька наразі навчається на мовних курсах задля отримання необхідно рівня володіння французькою для подальшого працевлаштування, вона розлучена та ближче ніж відповідачка в неї нікого немає. У період їхньої адаптації в чужій країні Коршун С.В. надає постійну фінансову підтримку - що підтверджується транзакціями з банківської виписки АТ «Універсал Банк» про купівлю продуктів та іншого в закордонних магазинах, зокрема Carrefour, Armenie, Lidl.

Крім поточних витрат відповідачка має кредитну заборгованість у розмірі майже 30 000 грн. в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що також свідчить про відсутність фінансового надлишку.

На думку представника заявниці, позивачка навмисно приховала факт наявності в неї ще однієї повнолітньої дитини, рідного молодшого брата відповідачки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також звертає увагу, що доказів понесених позивачкою витрат, окрім витрат на електроенергію до суду першої інстанції надано не було.

Щодо наявних діагнозів у позивачки, зазначених у виписці із медичної картки від 16.10.2024 року, зазначає, що відповідачка у віці 52 років має значно гірший стан здоров`я, ніж її мати, що підтверджується відповідними доказами. Тому вважає, що доказів того, що позивачка ОСОБА_2 дійсно потребує матеріальної допомоги до суду першої інстанції надано не було.

Зауважує, що на момент ухвалення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя оскаржуваного рішення від 26.03.2025 року в межах розгляду даної цивільної справи, є чинним Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», відповідно до статті 7 якого, з 01.01.2025 року було встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на рівні 2 361 гривні. У справі міститься долучена ОСОБА_2 довідка про доходи від 07.11.2024 року, видана Шевченківським об`єднаним управлінням ПФУ м. Запоріжжя, відповідно до якої ОСОБА_2 отримує пенсію за віком у розмірі 2 725 гривень. Отже, на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення позивачка отримувала пенсію у розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Вказує, що відповідачка неодноразово жертвувала власними потребами заради родини. Вона ніколи не відмовляла своїм близьким. Доводи позивачки про те, що ОСОБА_1 добровільно допомогу не надає, не відповідають дійсності. Необхідно зазначити, що мати відповідачки отримує пенсію через відділення поштового зв`язку (Укрпошту) та немає банківським карток, тому здебільшого коли відповідачка приїздила до неї, вона надавала готівкові кошти та продукти, а за необхідності надсилала грошові кошти на банківську карту молодшого брата ОСОБА_6 , який постійно мешкає з матір`ю, дружини та дітей у нього немає.

У зв`язку з викладеним, просить об`єктивно оцінити матеріальний стан відповідачки, врахувати обсяг фактичних витрат, стан здоров`я, кредитні зобов`язання, наявність іншої повнолітньої дитини ОСОБА_6 , а також утримання доньки та онуки, що виїхали через війну та перебувають за кордоном, ухвалити рішення з урахуванням того, що відповідачка бажає й надалі допомагати матері, однак у розмірі 1 000 грн. на місяць, виходячи з життєвих обставин самої відповідачки.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоз наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналіз постанов Касаційного цивільного суду підтверджує, що застосування пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є одинаковим, передбачуваним та послідовним.

Про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211,

пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

До таких висновків дійшов Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, провадження № 61-13667 сво 21.

У справі, що переглядається:

- в матеріалах справи містяться відповіді на судові запити про реєстрацію місця проживання відповідачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 згідно яких «інформація відсутня» (а.с. 10, 14).

- ухвалою суду першої інстанції від 06.01.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

- в матеріалах справи міститься супровідний лист про направлення копії ухвали та позову разом з додатками відповідачці та поштовий конверт, направлений судом на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на якому зазначено, що конверт було повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25).

- 26.03.2025 року відбулося судове засідання по справі, судом першої інстанції було ухвалено рішення; відповідно до журналу судового засідання учасники справи не з`явились, розгляд справи вирішено проводити без участі сторін (а.с. 34). При цьому, в оскарженому рішенні суд послався на те, що відповідачем на позовну заяву відзиву подано не було.

В апеляційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 26.03.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Пакуло В.С. посилається, зокрема, на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, а саме - неповідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про відсутність належного її повідомлення про розгляд справи, оскільки повернення судової кореспонденції поштовим відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням. У зв`язку з цим слід вважати порушеним право відповідача на доступ до правосуддя і зокрема, на подання ним відзиву на позовну заяву та доказів на спростування заявлених позовних вимог, що в силу ст. 376 ЦПК України є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з чим колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,ОСОБА_2 є матір`ю відповідачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3).

Відповідно до довідки про доходи № 7474 2849 4646 2403, яка видана пенсіонеру ОСОБА_2 , вона перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні ПФУ у м. Запоріжжі, щомісячно отримує пенсію за віком у розмірі 2 725 грн. щомісячно (а.с. 4)

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги від 28.10.22024 № 2507 ОСОБА_2 не перебуває на обліку в УСЗН ЗМР Шевченківського району м. Запоріжжя та не отримує жодних видів державних допомог (а.с. 5).

Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) ОСОБА_2 має хронічні захворювання (а.с. 6).

Згідно копії рахунку за електроенергію за серпень 2024 року, споживач ОСОБА_2 має переплату на кінець місяця в сумі 34,64 грн. (а.с. 7).

В матеріалах справи міститься відповідь Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо доходів за 2024 рік ОСОБА_1 , згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, відповідно до якої дохід відповідачки за 2024 рік складає 1 080 199,36 грн. (а.с. 32).

Крім доньки - ОСОБА_1 , позивачка також має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 139).

Відповідно до консультативного висновку ортопеда - травматолога «Клініки Святого Миколая» від 12.04.2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: консолідований перелом кісток лівого надп`ятково-гомілкового суглобу; рекомендовано рентгенографія лівого надп`яткового - гомілкового суглобу у двох проекціях з подальшою повторною консультацією, застосування індивідуальних ортопедичних устілок (а.с. 68).

Згідно консультативного висновку лікаря - кардіолога «Клініки Святого Миколая» ОСОБА_1 встановлено діагноз гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., рекомендовано контроль А/Т ЧСС в динаміці, дієта з обмеженим споживання солі, прийом відповідних ліків (а.с. 69).

Відповідно до консультативного висновку лікаря - гастроентеролога «Клініки Святого Миколая» ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічний гастрит, рекомендовано дієта стіл № 5, прийом ліків за призначенням (а.с. 70).

Відповідно до консультативного висновку лікаря - невропатолога ТОВ «МЕДИЦЕЯ» ОСОБА_1 встановлено діагноз: розлади вегетативної нервової системи, рекомендовано прийом ліків за призначенням, обмеження навантаження, підняття важкостей, дотримуватися режиму сну та відпочинку (а.с. 71-72).

Згідно консультативного висновку лікаря - офтальмолога «Клініки Святого Миколая» від 12.04.2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: пресбіопія, рекомендовано підбір та носіння окулярів для роботи та близькій відстані та при бажанні окремо для далі, медикаментозний супровід, призначений офтальмологом, консультація кардіолога, контроль і компенсація АТ, огляд офтальмолога 1 раз в рік (а.с. 73-74).

Також з наданих копії платіжних інструкцій за 2024-2025 роки вбачається, що ОСОБА_1 переводила на рахунок свого брата ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 200 грн, 50 грн, 50, грн., 40 грн., 200 грн., 50 грн, 50 грн, 50 грн, 500 грн., 250 грн., 1 500 грн, 100 грн., 200 грн, 600 грн., 200 грн, 200 грн., 200 грн, 500 грн. (а.с. 141-158).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв`язку із їхнім матеріальним становищем.

Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків.

При цьому умовою правильного застосування положень статті 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених статтею 204 СК України.

Непрацездатною в розумінні частини 3 статті 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року у справі № 643/6735/20 (провадження № 61-1510св21) висловив правову позицію про те, що непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

При цьому, потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (частина 4 статті 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених статтею 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Також обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (частина 2 статті 202 СК України).

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач є непрацездатною особою, потребує матеріальної допомоги, відповідач є повнолітньою, а також те, що відсутні підстави для звільнення останньої від обов`язку утримувати матір, яка не позбавлена батьківських прав щодо відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також виходить із того, що хоча розмір пенсії позивача трохи більше розміру прожиткового мінімуму, проте наведене не може свідчити про відсутність необхідності в отриманні позивачем матеріальної допомоги.

Також встановлено, що і позивач, і відповідач мають ряд захворювань.

У постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 212/1055/18-ц зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Згідно із статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідач офіційно провадить підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування (друга група єдиного податку), згідно відповіді Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо доходів за 2024 рік ОСОБА_1 згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України дохід відповідачки за 2024 рік складає 1 080 199,36 грн.

Положення статті 205 СК України визначають спосіб виконання обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, а саме шляхом сплати аліментів.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання, в даному випадку, матері.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) платників аліментів (частина 1 статті 205 СК України), чіткої фіксації аліментної частки від заробітку платника аліментів законодавством не встановлено.

Майновий стан дитини впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Визначаючи розмір аліментів, апеляційний суд враховує, що позивач інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, бере до уваги можливість надання утримання повнолітнім сином, враховує, що обидві сторони мають ряд захворювань, які потребують медикаментозного супроводу, що з доходів відповідача не здійснюються відрахування у вигляді аліментів на утримання інших осіб, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На думку колегії суддів стягнення коштів на утримання ОСОБА_2 з доньки ОСОБА_1 у розмірі 2000 грн. щомісячно буде достатнім для поліпшення матеріального становища позивача і не призведе до значного погіршення матеріального стану відповідача.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 19.12.2024 року.

Апеляційний суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, і позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В АЛ И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пакуло Вероніки Станіславівна задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити постанову наступного змісту:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на її утриманні у розмірі 2 000 гривень щомісячно до зміни сімейного або матеріального стану сторін, починаючи з 19.12.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення, але не більш ніж за один місяць.

В решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 липня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков