Номер провадження: 22-з/813/282/25
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
17.07.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,
відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року у складі судді Плавич І.В.,
У жовтні 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило суд стягнути заборгованість за договором фінансового лізингу та витребування автомобіля.
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за Договором лізингу №00019169 від 05.09.2019, яка станом на 10.10.2023 становить 748909,24 грн. та складається з: 18299,35 грн. заборгованість за черговими лізинговими платежами, 1293,53 грн. інфляційні втрати у зв`язку із простроченням оплати чергових лізингових платежів за період з 11.10.2022 по 10.10.2023, 548,98 грн. 3 % річних у зв`язку із простроченням оплати лізингових платежів за період з 11.10.2022 по 10.10.2023, 1829,94 грн. пеня за прострочення сплати лізингових платежів за період з 11.10.2022 по 10.10.2023, 726937,44 грн. неустойка за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 21.10.2022 по 10.10.2023. Витребувано у ОСОБА_1 транспортний засіб VW Passat Executive Life 2.0 TDI, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та передано транспортний засіб представникам ТОВ «Порше Лізинг Україна». В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судовий збір в розмірі 8986,91 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 23500,00 грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за Договором лізингу №00019169 від 05.09.2019, яка станом на 10.10.2023 становить 31971,80 грн. та складається з: - 18299,35 грн. заборгованість за черговими лізинговими платежами; - 1293,53 грн. інфляційні втрати у зв`язку із простроченням оплати чергових лізингових платежів за період з 11.10.2022 року по 10.10.2023 року; - 548,98 грн. 3 % річних у зв`язку із простроченням оплати лізингових платежів за період з 11.10.2022 по 10.10.2023; - 1829,94 грн. пеня за прострочення сплати лізингових платежів за період з 11.10.2022 по 10.10.2023; - 10000 грн. неустойка за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України за період з 21.10.2022 по 10.10.2023. В решті рішення суду залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 14622 гривень, 86 копійок.

17.06.2025 від ТОВ «Порше Лізинг Україна» надійшла заява, у якій останнє просить суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн. та судові витрати на надсилання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 237 грн.

В судове засідання, призначене на 17.07.2025 сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Так, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в апеляційній інстанції ТОВ «Порше Лізинг Україна» та витрати на надсилання відзиву, надано наступні докази:

1.Ордер на надання правничої допомоги;

2.Договір про надання професійної правничої допомоги б/н від 24.05.2021;

3.Додаткову угоду від 31.01.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 24.05.2021;

4.Додаткову угоду №10 від 22.05.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 24.05.2021;

5.Додаткову угоду №12 від 28.06.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 24.05.2021;

6.Заяву на надання професійної правничої допомоги №47-1 від 24.01.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 24.05.2021;

7.Рахунок на оплату №47-1-1 від 24.01.2025;

8.Акт надання послуг №47-1-1 від 24.01.2025;

9.Платіжну інструкцію № від 24.01.2025 про сплату ТОВ «Порше Лізинг Україна» 11 100 грн. відповідно до рахунку на оплату №47-1-1 від 24.01.2025;

10.Рахунок на оплату №47-1-2 від 16.06.2025;

11.Акт надання послуг №47-1-2 від 16.06.2025;

12.Платіжну інструкцію № від 17.06.2025 про сплату ТОВ «Порше Лізинг Україна» 11 100 грн. відповідно до рахунку на оплату №47-1-2 від 16.06.2025;

13.Квитанції №1438690, 1438689 від 31.01.2025 з описом вкладення про надсилання відзиву на адресу відповідачів.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів враховує наступне.

Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України). Як встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2025 частково задоволена апеляційна скарга, позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» в частині стягнення коштів істотно зменшено, а відтак витрати на професійну правничу допомогу мають бути пропорційними та співмірними.

Щодо витрат на надсилання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення процесуальних документів іншим учасникам справи заявником надано суду копії описів вкладення до цінних листів, поштових накладних, фіскальних чеків оплати поштових відправлень на суму 237 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що поштові витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 237 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим є підстави для їх стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Отже з урахуванням вищевказаного та положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. та витрати пов`язані з поштовими відправленнями в розмірі 237 грн.

Додаткове рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 133, 137, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву ТОВ «Порше Лізинг Україна»задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (код ЄДРПОУ: 35571472) в рівних частках з кожного витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень та витрати з надсилання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 237 грн, понесених у суді апеляційної інстанції, та тобто з кожного в загальному розмірі по 2118,50 грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст складений 22.07.2025

Головуючий

Судді: