Справа № 212/7266/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Савінської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 4004608 від 16.04.2021 у розмірі 23 083,50 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 16 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладений Договір № 4004608 в електронній формі підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого ТОВ «Авентус» надало Відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,9 % в день в межах строку кредиту. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, проте відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, проценти за їх користування не сплачує. Загальний розмір заборгованості Відповідача станом на день формування позовної заяви 23.06.2025 становить 23 083,50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн, заборгованість за процентами 15 960 грн, інфляційні збитки 112 грн, 3% річних 11,50 грн. 04.02.2022 був укладений договір № 04-02-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 4004608. 10.01.2023 був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 4004608, таким чином Позивач отримав право вимоги до Відповідача за договором № 4004608.

Ухвалою судді від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 22 липня 2025 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

09 липня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» не визнала. Зазначила, що з моменту виникнення зобов`язання (або останньої дії щодо нього) минуло понад 5 років, а тому вона вважає, що строк позовної давності сплив. Просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності, передбаченого ст. 256, 257 ЦК України, який становить 3 роки.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила врахувати поданий нею відзив, у якому вона посилається на сплив строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 16 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 4004608 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір) у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 7-10).

Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 7 000 грн, строк кредиту 30 днів, який може бути продовжений у порядку та на умовах визначених у цьому Договорі, зі сплатою 1,90% в день у межах строку кредиту (пункти 1.3-1.5 Договору).

Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту (пункт 2.1 Кредитного договору).

На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей Позивачем надано повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 09.04.2025 № 7/9211, згідно з яким останній на підставі договору з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020 провів операцію № 933797980 на суму 7000 грн 16.04.2021 на картку НОМЕР_1 (а.с. 18-19).

Таким чином, Позивачем доведений факт укладення Кредитного договору № 4004608 на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) укласти такий договір у мережі Інтернет в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. При цьому прийняття Відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Договору № 4004608 про надання споживчого кредиту та додатків до нього (а.с. 7-12). За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором.

04 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір факторингу № 04-02-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 30-32).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 04-02-02/2022 від 04 лютого 2022 року Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги, зокрема, за Договором про надання споживчого кредиту № 4004608 від 16 квітня 2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 на загальну суму 22 960 грн, з яких тіло кредиту 7 000 грн, проценти 15960 грн ( а.с. 33-35).

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 36-39).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року Первісний кредитор відступив Новому кредитору права вимоги, зокрема, за Договором про надання споживчого кредиту № 4004608 від 16 квітня 2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 на загальну суму 23 083,50 грн, з яких тіло кредиту 7 000 грн, проценти 15960 грн, відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України 123,50 грн ( а.с. 40-41).

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» відповідно до укладеного Договору № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 4004608 від 16 квітня 2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти позову, Відповідач у своєму відзиві не заперечувала факту укладення договору № 4004608 від 16 квітня 2021 року, отримання кредитних коштів у розмірі 7 000 грн та користування ними на умовах, визначених Кредитним договором, а також не надала суду доказів погашення повністю або частково заборгованості по кредиту, окрім вказаної у розрахунку заборгованості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договірні зобов`язання ТОВ «Авентус Україна» виконало в повному обсязі та надало Відповідачу кредит в сумі 7 000 грн шляхом перерахування на визначений Відповідачем картковий рахунок.

Натомість, Відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договором строк і обсяг не виконала, а тому суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за Кредитним договором в сумі 7 000 грн (тіло кредиту).

Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача процентів за користування кредитом, сума яких становить 15 960 грн, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було погоджено строк кредиту на 30 днів, до 16.05.2021, який може бути продовжений у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (пункт 1.4 Кредитного договору).

У пункті 4.3.1 Кредитного договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, тобто в даному випадку кожен день авто пролонгації є новою датою повернення кредиту.

У пункті 4.3.2 споживач надала згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах передбачених п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду авто пролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом і не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача.

Згідно з пунктом 9.2 Кредитного договору, останній вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язання за ним.

Як вбачається з Картки обліку Договору № 4004608 (розрахунок заборгованості), заборгованість ОСОБА_1 становить 23 083,50 грн, з яких заборгованість по основній сумі кредиту 7000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 15 960 грн, 3% річних 11,50 грн, інфляційні збитки 112 грн (а.с. 21-29).

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що проценти у розмірі 15 960 грн були нараховані за період з 16 квітня 2021 року по 05 листопада 2021 року.

Також, відповідно Картки обліку Договору Відповідач здійснювала платежі в рахунок погашення кредиту, а саме 12.05.2021 в сумі 1795,50 грн, 09.06.2021 в сумі 3724 грн, 08.07.2021 в сумі 3857 грн.

Станом на 16 травня 2021 року (строк кредиту відповідно до пункту 1.4 Договору) за Кредитним договором була наявна заборгованість у розмірі 7532,00 грн, що було підставою для застосування положень Кредитного договору щодо порядку авто пролонгації (пункт 4.3.1, 4.3.2), згоду на яку надала ОСОБА_1 .

Водночас судом встановлено, що до розміру процентів 4788 грн, які були нараховані станом на 13 серпня 2021 року, були також додані проценти за період з 14 серпня 2021 року по 05 листопада 2021 року у розмірі 11 172 грн.

У подальшому, виходячи з матеріалів справи, проценти за Кредитним договором після 05 листопада 2021 не нараховувалися.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Отже, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

Як було встановлено судом, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 13 серпня 2021 року (не більше, ніж 90 календарних днів поспіль після закінчення дати кредиту визначеного у пункті 1.4 Договору 16.05.2021 + 90 днів).

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредиту, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за процентами у розмірі 4 788 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування до 13 серпня 2021 року.

Вимога Позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а отже не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог.

Таким чином, у задоволенні вимог Позивача про стягнення заборгованості за процентами, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 14 серпня 2021 року до 05 листопада 2021 року) слід відмовити.

Що стосується вимог позову про стягнення 3% річних та втрат від інфляції суд зазначає про наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 11,50 грн за період 04.02.2022-23.02.2022, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 112 грн за лютий 2022 року, які нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України.

24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначеним законом пункт 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» викладено в такій редакції: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону».

Тобто, по тим договорам, які укладені до спливу 30 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення і штрафні санкції за порушення виконання зобов`язання за вказаними договорами не нараховуються.

Враховуючи, що Кредитний договір № 4004608 про надання споживчого кредиту між сторонами у цій справі укладений 16.04.2021, тому Відповідач звільняється від відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо доводів Відповідача про сплив позовної давності і застосування його наслідків до даних правовідносин, суд виходить з наступного.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до суду із даним позовом 23.06.2025 (отримано судом 24.06.2025).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Умовами Договору № 4004608 від 16.04.2021 визначений строк кредиту 30 днів 16.05.2021, який за наявності заборгованості пролонговується, але не більше ніж на 90 днів після закінчення строку кредиту, тобто як встановлено судом не більше нід до 13.08.2021.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Водночас, п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на строк дії карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) строки позовної давності продовжено.

Так, із 12.03.2020 на усій території України був установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених зокрема ст. 257, 258 України, на строк дії такого карантину.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і наразі триває.

Згідно із п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно, запровадження на території України карантину і введення воєнного стану припадають на період, у який позивач мав би реалізувати своє право на звернення до суду.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд прийшов до висновку, що строк на звернення позивачем із цим позовом до суду, не сплив, відповідно і підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Підсумовуючи викладене, враховуючи невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань щодо сплати тіла кредиту та процентів за його користування у визначених договором строк і обсяг, суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за Кредитним договором № 4004608 в загальному розмірі 11788 грн, з яких 7 000 грн заборгованість по кредиту (тіло кредиту), 4 788 грн заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 16.04.2021 до 13.08.2021.

При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн Позивач надав суду договір про надання правової допомоги № 04-10/2024 від 04.10.2024, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Коллект Центр»; заявку на надання юридичної допомоги № 29 від 01.05.2025; Витяг з Акту № 8 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025, платіжну інструкцію № від 09.06.2025 (а.с. 47-53).

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом розгляду цієї справи є стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 23 083,50 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом.

Проте поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, який суд враховує відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оскільки Позивачем не надано доказів надання йому правничої допомоги адвокатом, такі витрати не є судовими витратами в розумінні ст. 137 ЦПК України та не підлягають розподілу між сторонами.

Також, відповідно до копії платіжної інструкції від 19.06.2025 ТОВ «Коллект Центр» сплатило судовий збір за подачу позову у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (51 % від заявленої ціни позову 23 083,50 грн), з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1235,42 грн (51 % від 2422,40 грн).

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 15, 19, 77-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором № 4004608 від 16 квітня 2021 року в сумі 11 788 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень, судовий збір в розмірі 1235 (одна тисяча двісті тридцять п`ять) гривень 42 коп.

У задоволенні іншої частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 259, ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 24 липня 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко