СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11988/24

пр. № 2/759/478/25

31 липня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань: Ганнисика А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 13.06.2020 по 09.07.2021.

Здійснити поділ майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0179.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0179.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:013:0072.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:013:0072.

Стягнути з ОСОБА_3 компенсацію за транспортний засіб, а саме 1/2 ринкової вартості PORSCHE CAYENNE, а саме 525750.00 (П`ятсот двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят гривень нуль копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 1/2 ринкової вартості частки ОСОБА_3 в ТОВ «РЕНТ ПРО М».

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у вказаний період, з 13 червня 2020 року по 09 липня 2021 року, вона та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, мали спільний бюджет, здійснювали взаємну матеріальну підтримку, а також взаємні права та обов`язки, характерні для подружжя. Позивач стверджувала, що саме в цей період спільного проживання та у подальшому, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ними було набуто зазначене майно за спільні кошти та спільну працю, що, на її думку, дає підстави для визнання його спільною сумісною власністю подружжя та подальшого поділу. Зокрема, позивач наполягала на тому, що вона робила значний фінансовий внесок у придбання спірного майна, включаючи квартиру, за рахунок своїх заощаджень та коштів, отриманих від продажу власної нерухомості.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2024 р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.10.2024 року зупинено провадження у справі № 2/759/4160/24, № 759/11988/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту та поділ спільного майна подружжя до набрання рішення законної сили у справі № 759/9251/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.01.2025 року вищевказану ухвалу суду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05.02.2025 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року підготовче засідання у цивільній справі № 759/11988/24 закрите та справу призначено до судового розгляду по суті .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року відмовлено у задоволенні представника відповідача адвоката Коваль М.С. про призначення експертизи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Коваль М.С. про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що сторони з 13 червня 2020 року по 09 липня 2021 року, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, мали спільний бюджет, здійснювали взаємну матеріальну підтримку, а також взаємні права та обов`язки, характерні для подружжя. Позивач з відповідачем проживали фактично разом в квартирі, що належала позивачці у м. Черкаси. Вели сімейний бюджет, побут, господарство. За час шлюбу було набуто 2 земельні ділянки, які були придбані за спільні кошти подружжя. Автомобіль також був набутий у період шлюбу. З метою спільної купівлі квартири, позивачка надала всі свої заощадження, в тому числі від продажу нерухомості: квартири АДРЕСА_2 у квітні 2017 року та квартири АДРЕСА_3 . Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що дійсно проживали разом з відповідачем: вели спільний побут, відпочивали, ходили до друзів. ОСОБА_3 водив сина до школи та возив відпочивати.

На запитання адвоката Коваль М.С. позивач надала наступні пояснення: спірна квартира була оплачена у квітні 2021 року. Зазначила, що ОСОБА_3 продав свою однокімнатну квартиру та позивач продала свою квартиру в місті Черкаси 06.04.2021 року і віддала гроші ОСОБА_3 для купівлі спірної квартири, а саме 45 тисяч доларів. Позивач зазначила, що мала заощадження від продажу квартири у квітні 2017 року. Також, зазначила, що позичила кошти відповідачу у розмірі 27 700,00 доларів, про що є відповідна розписка датована 18 квітня 2021 року. У провадженні Святошинського районного суду м. Києва є цивільна справа про стягнення з ОСОБА_3 боргу за розпискою на користь ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечував проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач категорично заперечував факт постійного та безперервного спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений позивачем період. Він посилався на те, що у цей час мав інтенсивну підприємницьку діяльність у м. Києві, що зумовлювало його періодичні відрядження та перебування в інших районах України та за адресою його батьків у м. Києві. Відповідач стверджував, що між сторонами не існувало спільного сімейного бюджету, а платіжні інструкції, надані позивачем, свідчать лише про незначні перекази, що не підтверджують наявність спільного господарства.

Відповідач зазначав, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана ним до укладення шлюбу. Повна вартість майнових прав на квартиру була сплачена ним 14 квітня 2021 року, тобто до реєстрації шлюбу. Джерелами коштів для придбання квартири Відповідач вказав власні доходи від підприємницької діяльності (підтверджені податковими деклараціями за 2018-2023 роки) та кошти від продажу іншої власної квартири у с. Чайки (договір купівлі-продажу від 20.03.2021 року). Таким чином, Відповідач вважає квартиру своєю особистою приватною власністю.

Відповідач стверджував, що земельні ділянки були придбані ним виключно для ведення підприємницької діяльності, а не для потреб сім`ї, і тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Представник відповідача ОСОБА_4 під час судового розгляду додатково зазначила, що відносини між сторонами не можуть бути охарактеризовані як цивільний шлюб, оскільки відсутні ключові ознаки сім`ї. Вона наголосила, що докази у вигляді фотографій не підтверджують шлюбні відносини, а лише свідчать про періодичні зустрічі та відпочинок. Професійна діяльність відповідача пов`язана з постійною присутністю на роботі у м. Києві, та відрядження в інші міста України, що унеможливлювало постійне спільне проживання. Заявлені позивачкою докази не підтверджують факт спільного проживання, і незрозуміло, коли саме були зроблені надані фотографії. Квитанції, надані позивачкою, спростовують факт спільного бюджету, оскільки відображають незначні перекази, а не спільні фінансові потоки. Відповідачем також було долучено відомості про користування ним кредитними картками, де показано, що жодного платежу на позивачку, як і від неї до нього, не було здійснено, а платежі, здійснені з 2020 по 2021 рік, були зроблені у місті Києві, що підтверджує його перебування саме в м. Києві. Таким чином, зустрічі були періодичними, а спільного життя та ведення господарства не було.

Щодо квартири, представник відповідача підкреслила, що стороною позивача не доведено, що позивач надала певні кошти на придбання квартири, і не доведено факту, що батьки позивачки надавали кошти, оскільки докази відсутні. Натомість, відповідач продав власну квартиру, і кошти від її продажу пішли на придбання спірної квартири.

Щодо земельних ділянок, було зазначено, що земельні ділянки були придбані за кошти бізнес-партнера відповідача, і позивачка коштів на їх придбання не надавала ,а лише підписала згоду, оскільки сторони перебували у шлюбі.

Стосовно автомобіля PORSCHE CAYENNE, представник відповідача вказала, що доказів про продаж машини, яка була в робочому стані, немає, оскільки авто було зламане та не могло їздити. У зв`язку з цим, не підтверджена вимога про стягнення частки. Також, зазаначила, що ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену заяву- згоду на отримання в позику грошових коштів за договором позики та надання автомобіля марки PORSCHE CAYENNE в заставу в інтересах сім`ї.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено, що 09 липня 2021 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідно до договору купівлі -продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського МНО Романій Н.В 06.04.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2502 ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_4 за 239 155, 13 грн.

Відповідно до договору купівлі -продажу посвідченого приватним нотаріусом Черкаського МНО Левицькою В.А. 05.04.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3027 ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_5 за 49 000,00 грн.

На підтвердження позовних вимог позивач надала платіжні інструкції з 15.11.2019 по 11.06.2021 року, за якими позивач перераховувала кошти відповідачу.

Позивач надала Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості автомобіля від 14.05.2024 року, яка становить 1 051 500 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що 22.12.2018 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» та ОСОБА_6 укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 .

14.04.2021 року укладено Договір про заміну сторони в зобов`язанні, згідно з яким ОСОБА_3 став новою Стороною 2.

Відповідно до п. 3 Договору про заміну сторони Сторона-2 та Нова Сторона-2 сторони заявили та підтвердили, що усі розрахунки між ними у зв`язку з укладенням цього договору проведені між Стороною 2 та Новою Стороною 2 до моменту підписання цього договору.

Відповідно п.п.1.4 п. 11 Договору про заміну сторони орієнтована ціна Основного договору за домовленістю сторін на дату укладення Попереднього договору складає 1 985 304,33 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 18 Договору про заміну сторони, відповідач на момент укладання цього Договору у шлюбі не перебував, ні з ким не проживав однією сім`єю, а грошові кошти є його особистою приватною власністю.

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 14.04.2021 року ОСОБА_6 не має будь-яких матеріальних претензій до ОСОБА_3 , що свідчить про повну сплату коштів.

30.05.2023 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав право власності на квартиру АДРЕСА_7 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про зарахування коштів за період 22.12.2018 року по 30.05.2023 року виданою ТОВ «КУА «КРІСТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ « ПВІФ ІНТЕГРАЛБУДІНВЕСТ» ОСОБА_3 сплатив повну вартість квартири.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.02.2024 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Липовенко С.М. зареєстрованого в реєстрі за № 64 ОСОБА_3 придбав земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0179, площею 0.1022 га, розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Ясногородська с/р, с/т Медик -2, цільове призначення ділянки - для колективного садівництва. У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом КМНО Липовенко С.М., зареєстрована в реєстрі за № 60, яка засвідчує, що ОСОБА_1 надала згоду чоловіку ОСОБА_3 на купівлю зазначеної ділянки.

Також судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.2023 року посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А,А. зареєстрованого в реєстрі за № 1282 ОСОБА_3 придбав земельну ділянку з кадастровим номером: :02:013:0072, площею 0.0021 га, розташована за адресою: АДРЕСА_8 цільове призначення ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А,А. зареєстрована в реєстрі за № 13211, яка засвідчує, що ОСОБА_1 надала згоду чоловіку ОСОБА_3 на купівлю зазначеної ділянки.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером: :02:013:0072, площею 0.0021 га на праві власності належить ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою Головного сервісного центру МВС від 10.05.2024 (вих. № 1308А3-2024 від 14.05.2024) встановлено, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був власником наступних транспортних засобів: PORSCHE CAYENNE, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який був зареєстрований за ним 21.04.2023 та перереєстрований на нового власника 05.05.2024; а також VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований 20.11.2020 та перереєстрований 07.12.2022.

Згідно з довідкою Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 13.05.2024 (вих. № 31/26-560А3) встановлено, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був власником транспортного засобу PORSCHE CAYENNE, 2013 року випуску, об`єм двигуна 2967 см3, номер кузова НОМЕР_4 . Цей автомобіль був зареєстрований на його ім`я 21.04.2023 та перереєстрований на нового власника 05.05.2024 у ТСЦ 8046.

Судом встановлено, що 07 лютого 2024 року ОСОБА_3 уклав договір застави посвідчений приватним нотаріусом КМНО Камінською В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 296 , предметом застави є транспортний засіб марки PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску.

Відповідно до договору позики № 07022024/1 ОСОБА_3 отримав в позику грошові кошти у сумі 543 ,360, 00 грн.

ОСОБА_1 надала заяву, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., зареєстровану в реєстрі за № 300, якою надала згоду на отримання в позику грошових коштів та надання автомобіля марки PORSCHE CAYENNE в заставу в інтересах сім`ї.

Станом на 10.05.2024 року за ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані. Тобто, можна зробити висновок, що кошти отримані за договором позики від 07.02.2024 року за рахунок заставного транспортного засобу PORSCHE CAYENNE були використані в інтересах та на користь сім`ї про що йшлося у заяві ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 09 липня 2021 року. Позивач стверджує, що почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, з 13 червня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження цього позивачем надано Акт про фактичне проживання громадян від 27 травня 2024 року, засвідчений сусідами. Згідно з Актом позивач та відповідач проживали разом за адресою: АДРЕСА_9 , разом з дітьми позивача від попередніх шлюбів.

Проте, відповідач у своєму відзиві категорично заперечує факт постійного спільного проживання, вказуючи на періодичні відрядження до міста Черкаси у зв`язку з підприємницькою діяльністю та визнає зустрічі, побачення із ОСОБА_1 .

На підтвердження цього надано акт про фактичне проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_10 , у період з 01.06.2020 року по 31.08.2021 року.

Суд також враховує, що надані позивачем платіжні інструкції про незначні суми переказів між сторонами не є беззаперечним доказом наявності спільного бюджету подружжя та фінансової участі у придбанні спірного майна. Фотографії, додані до позову, свідчать лише про наявність відносин, проте не підтверджують безперервного спільного проживання однією сім`єю та ведення господарства.

Крім того, у провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою від 18.04.2021 року. Наявність такого позову про стягнення боргу між сторонами за розпискою є суттєвою обставиною, що свідчить про існування між ними окремих, а не спільних фінансових зобов`язань. У контексті сімейних правовідносин, де одним із ключових елементів сім`ї є спільний бюджет та взаємна матеріальна підтримка, наявність боргових відносин, оформлених розпискою, прямо вказує на відсутність єдиного сімейного бюджету та довіри, яка є основою спільного господарювання. Це свідчить про те, що сторони, навіть якщо і мали певні особисті стосунки, не вели спільний побут у розумінні Сімейного кодексу України, де фінансові операції між чоловіком та дружиною, як правило, не оформляються борговими зобов`язаннями. Таким чином, факт існування позову про стягнення боргу за розпискою додатково підтверджує відсутність спільного бюджету та ведення спільного господарства як єдиної сім`ї у заявлений період.

Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину статутного капіталу у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РЕНТ ПРО М». Судом встановлено, що корпоративні права належать відповідачу. Однак, суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вартість частки корпоративних прав, яку вона просить поділити. Крім того, суд враховує, що корпоративні права є сукупністю правомочностей учасника (акціонера, засновника) юридичної особи щодо такої юридичної особи, що включають право на участь в управлінні, право на отримання частки прибутку (дивідендів), право на вихід зі складу учасників тощо. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Проте, корпоративні права, хоч і мають певну майнову цінність (зокрема, у вигляді права на частку в статутному капіталі та дивіденди), є за своєю правовою природою немайновими правами, що безпосередньо пов`язані з особою учасника товариства. Вони не є об`єктом матеріального світу і не можуть бути поділені в натурі як спільне майно подружжя. Законодавством України (зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю") не передбачено поділу власне корпоративних прав між подружжям. Предметом поділу може бути вартість частки у статутному капіталі товариства, яка може бути визначена як частина майна подружжя, або доходи, отримані від реалізації цих прав (дивіденди). Відсутність доказів унеможливлює визначення об`єкта поділу у грошовому виразі та, відповідно, задоволення позовних вимог у цій частині.

Позивач просить поділити 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Судом встановлено, що майнові права на вказану квартиру були набуті Відповідачем на підставі Договору про заміну сторони в зобов`язанні та внесення змін і доповнень до попереднього Договору купівлі-продажу квартири від 14 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною-Марченко О.О. за реєстровим № 475. Ключовим для визначення правового режиму власності є те, що дата 14 квітня 2021 року передує офіційній реєстрації шлюбу між сторонами, яка відбулася лише 09 липня 2021 року. Таким чином, майнові права на квартиру виникли у відповідача до укладення шлюбу, що, відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України, робить дану квартиру особистою приватною власністю.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що спірна квартира була оплачена у квітні 2021 року. Також зазначила, що ОСОБА_3 продав свою однокімнатну квартиру, а позивач продала свою квартиру, точну вартість не пам`ятає, в Черкасах 06.04.2021 рок, (договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Черкаського МНО Романій Н.В. 06.04.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2502, квартира АДРЕСА_4 за 239 155,13 грн.) і віддала гроші ОСОБА_3 для купівлі спірної квартири, а саме 45 тисяч доларів США. Позивач також зазначила, що мала заощадження від продажу квартири у квітні 2017 року (договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Черкаського МНО Левицькою В.А. 05.04.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 3027, квартира АДРЕСА_5 за 49 000,00 грн.).

Проте, відповідач у відзиві на позовну заяву надав докази того, що повна вартість квартири була сплачена ним до укладення шлюбу (14.04.2021 року), що підтверджується довідкою ТОВ «КУА «КРІСТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ « ПВІФ ІНТЕГРАЛБУДІНВЕСТ» про зарахування коштів за період з 22.12.2018 по 30.05.2023 року. Він також підтвердив, що мав достатні власні кошти для здійснення даного правочину, отримані від підприємницької діяльності (надано податкові декларації про значні доходи за 2018-2023 роки, що підтверджують його фінансову спроможність) та від продажу власної квартири АДРЕСА_11 , за ціною 591 600.00 грн. (Договір купівлі-продажу від 20.03.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим № 11108). Натомість, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача щодо джерела походження коштів та підтверджували істотний внесок позивача у придбання саме майнових прав на цю квартиру до реєстрації шлюбу, що призвів би до визнання її спільною сумісною власністю. З пояснень свідка ОСОБА_7 , встановлено, що ОСОБА_1 у 2018-2019 роках придбала у місті Черкаси нову квартиру, зробила ремонт та у 2020 році переїхала у нову квартиру.

Позивач просить поділити дві земельні ділянки, що є власністю відповідача.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером: :02:002:0179, площею 0.1022 га, розташована за адресою: АДРЕСА_12 , цільове призначення ділянки - для колективного садівництва, була придбана ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 13.02.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Липовенко С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 64. У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом КМНО Липовенко С.М., зареєстрована в реєстрі за № 60, яка засвідчує, що ОСОБА_1 надала згоду чоловіку ОСОБА_3 на купівлю зазначеної ділянки.

Судом також встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером: :02:013:0072, площею 0.0021 га, розташована за адресою: АДРЕСА_8 , цільове призначення ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, була придбана ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1282. У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А.А., зареєстрована в реєстрі за № 13211, яка засвідчує, що ОСОБА_1 надала згоду чоловіку ОСОБА_3 на купівлю зазначеної ділянки.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером: :02:013:0072, площею 0.0021 га, на праві власності належить ОСОБА_3 .

Суд враховує, що обидві земельні ділянки були придбані відповідачем під час зареєстрованого шлюбу, що підтверджується датами договорів купівлі-продажу (13.02.2024 та 15.05.2023) та датою реєстрації шлюбу (09.07.2021). Позивач ОСОБА_1 надавала свою письмову згоду на придбання обох земельних ділянок, що є ключовим доказом їх набуття в інтересах сім`ї та з усвідомленням спільності майна.

Відповідач стверджує, що земельні ділянки були придбані ним для ведення підприємницької діяльності за кошти бізнес-партнера. Однак, Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували презумпцію спільності майна подружжя, набутого під час шлюбу. Зокрема, не надано документальних підтверджень походження коштів від бізнес-партнера, а також доказів, які б чітко свідчили, що дохід від цих земельних ділянок використовувався виключно для підприємницьких цілей Відповідача і не надходив до спільного сімейного бюджету або не використовувався на потреби сім`ї. Натомість, суд враховує, що доходи від підприємницької діяльності, набуті під час шлюбу, за загальним правилом, є спільним майном подружжя. Використання цих доходів для придбання майна, навіть з цільовим призначенням для підприємницької діяльності, не виключає його з об`єкта спільної сумісної власності, якщо не доведено, що це майно набуте виключно за особисті кошти одного з подружжя, які не є спільними. Відсутність таких доказів з боку Відповідача, а також наявність згоди Позивача на придбання ділянок, дає суду підстави для висновку, що зазначені земельні ділянки є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу.

Позивач вимагає стягнення грошової компенсації за 1/2 ринкової вартості транспортного засобу PORSCHE CAYENNE, 2013 р.в., №: НОМЕР_5 .

Судом встановлено, що 07 лютого 2024 року ОСОБА_3 уклав договір застави, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Камінською В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 296. Предметом застави є транспортний засіб марки PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску.

Відповідно до договору позики № 07022024/1, ОСОБА_3 отримав в позику грошові кошти у сумі 543 360,00 грн.

ОСОБА_1 надала заяву, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В., зареєстровану в реєстрі за № 300, якою надала згоду на отримання в позику грошових коштів та надання автомобіля марки PORSCHE CAYENNE в заставу.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що грошові кошти, отримані за договором позики, були виплачені, а транспортний засіб повернутий із застави відповідачу. Натомість, наявність згоди ОСОБА_1 на отримання позики та надання автомобіля в заставу, а також її заява про те, що грошові кошти були отримані в інтересах сім`ї під час спільного проживання, свідчить про те, що ці кошти були використані на спільні потреби подружжя.

Представник відповідача також підкреслила, що доказів про продаж машини, яка була б у робочому стані, немає, оскільки авто було зламане та не могло їздити.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували його подальший ремонт та приведення у робочий стан до моменту відчуження. Таким чином, за відсутності належності автомобіля сторонам на праві власності на момент розгляду справи, а також з урахуванням його обтяження заставою, суд не може вважати, що транспортний засіб PORSCHE CAYENNE є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який підлягає поділу. Відсутність доказів його належності сторонам на праві власності та його фактичного стану до відчуження виключає можливість його поділу. Крім того, наданий позивачем Звіт про оцінку ринкової вартості автомобіля від 14.05.2024 (ринкова вартість 1051 500 грн. 00 коп.) викликає сумніви у його достовірності, про що свідчить надана відповідачем рецензія, яка вказує на значні недоліки Звіту та його невідповідність вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, що додатково унеможливлює визначення його реальної вартості для поділу.

Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України "Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу".

Згідно зі статтею 3 СК України, сім`я складається з осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Поняття "сім`я" для цілей застосування статті 74 СК України передбачає не лише сумісне проживання, а й наявність інших ознак, таких як: ведення спільного господарства, спільний бюджет, спільні витрати, догляд один за одним, спільне дозвілля тощо. Для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно довести сукупність обставин, що свідчать про спільний побут, взаємні права та обов`язки.

У даній справі, зважаючи на долучені докази вбачаються стосунки між сторонами, разом з тим суд приходить до висновку, що надані позивачем докази не є достатніми та безумовними для підтвердження наявності всіх ознак сім`ї у заявлений період до реєстрації шлюбу. Зокрема, періодична присутність відповідача за місцем проживання позивача у зв`язку з підприємницькою діяльністю та наявність окремої цивільної справи між сторонами про стягнення боргу за розпискою, яка свідчить про існування фінансових зобов`язань між ними, а не єдиного спільного бюджету, спростовують доводи позивача про ведення спільного господарства та формування єдиного сімейного бюджету протягом всього заявленого періоду.

Суд керується статтею 57 СК України, яка визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. З матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідач набув майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , 14 квітня 2021 року, тобто до офіційної реєстрації шлюбу між сторонами (09 липня 2021 року). Незважаючи на те, що договір купівлі-продажу самої квартири, за яким було зареєстровано право власності, було укладено 30 травня 2023 року (тобто під час зареєстрованого шлюбу), ключовим моментом для визначення режиму власності є дата набуття майнових прав на об`єкт нерухомості. Верховний Суд у своїх численних постановах роз`яснює, що момент набуття майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва або інвестиційних прав є визначальним для віднесення майна до особистої приватної власності або спільної сумісної власності подружжя.

Доводи позивача про те, що для придбання квартири були використані її особисті заощадження від продажу іншого майна, а також спільні кошти, не підтверджені належними та допустимими доказами, які б дозволили суду встановити істотний внесок позивача у придбання саме майнових прав на цю квартиру до реєстрації шлюбу. Натомість, відповідач надав докази того, що повна вартість квартири була сплачена ним до укладення шлюбу за рахунок власних коштів, отриманих від підприємницької діяльності та продажу іншої власної квартири. Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю відповідача і не підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя.

Суд керується положеннями статті 61 СК України, яка визначає об`єкти права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, частиною 2 статті 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно фізичної особи - підприємця, що набуте ним за період шлюбу та використовується ним для потреб ведення господарської діяльності, є його особистою приватною власністю, якщо не встановлено, що це майно набуте за спільні кошти подружжя та для потреб сім`ї, а не виключно для підприємницьких цілей.

У даній справі, судом встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:002:0179 та :02:013:0072 були придбані відповідачем під час зареєстрованого шлюбу (13.02.2024 та 15.05.2023), який був укладений 09.07.2021. Позивач ОСОБА_1 надавала свою письмову згоду на придбання обох цих земельних ділянок (заяви, зареєстровані в реєстрі за № 60 та № 13211), що є беззаперечним доказом їх набуття в інтересах сім`ї та з усвідомленням спільності майна.

Відповідач стверджує, що земельні ділянки були придбані ним для ведення підприємницької діяльності за кошти бізнес-партнера. Проте, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували презумпцію спільності майна подружжя, набутого під час шлюбу. Зокрема, відповідач не надав документальних підтверджень походження коштів від бізнес-партнера. Навпаки, доходи від підприємницької діяльності, набуті під час шлюбу, за загальним правилом, є спільним майном подружжя. Використання цих доходів для придбання майна, навіть з цільовим призначенням для підприємницької діяльності, не виключає його з об`єкта спільної сумісної власності, якщо не доведено, що це майно набуте виключно за особисті кошти одного з подружжя, які не є спільними. Таким чином, відсутність таких доказів з боку відповідача, у поєднанні з наявністю письмової згоди позивача на придбання ділянок, дає суду підстави для висновку, що зазначені земельні ділянки є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу.

Відповідно до статті 60 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є майно, набуте ними за час шлюбу. Проте, для поділу майна необхідно, щоб воно існувало та належало сторонам на праві власності на момент розгляду справи. Судом встановлено, що згідно з Договором позики № 070224/1, укладеним 07 лютого 2024 року, вказаний транспортний засіб PORSCHE CAYENNE знаходиться в заставі. Якщо заставлене майно не викуповується у встановлений строк, право власності на нього переходить до заставодержателя. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт викупу цього транспортного засобу із застави та/або його повернення у володіння та користування відповідача після застави.

Таким чином, за відсутності належності автомобіля сторонам на праві власності на момент розгляду справи, а також з урахуванням його обтяження заставою, суд не може вважати, що транспортний засіб PORSCHE CAYENNE є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який підлягає поділу. Відсутність доказів його належності сторонам на праві власності та його фактичного стану до відчуження виключає можливість його поділу.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що дану сім`ю знає приблизно з 2018 року. ОСОБА_8 знає досить давно близько 15 років, з ОСОБА_9 познайомились навесні 2018 роки, коли пара почала зустрічатись, ОСОБА_8 проживала в м. Черкаси разом з двома своїми неповнолітніми синами, а ОСОБА_9 в м. Київ, у кожного була своя робота, однак майже всі вихідні вони проводили разом, в основному ОСОБА_9 приїздив до ОСОБА_10 , діти ОСОБА_8 прив?язались до обранця матері, який в свою чергу опікувався над ними та всі разом вони чудово лагодили. Влітку 2020 року ОСОБА_8 і ОСОБА_9 разом з дітьми почали проживати разом в м. Черкаси в квартирі ОСОБА_8 по АДРЕСА_9 . ОСОБА_9 від?їжджав по роботі в м. Київ, вони часто їздили відпочивати всі разом, як сім?я, З літа 2020 року пара проживала як сім?я, вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували разом речі для дому, продукти харчування. Як сімейна пара вони приходили до свідка в гості на хрестини молодшої доньки, на дні народження, на Різдвяні свята. Квартиру вони вибрали разом, ОСОБА_8 неодноразово їздила в м. Київ та вони розглядали різні варіанти, однак зупинились на новобудові та вирішили зробити ремонт і планування яке б відповідало їхнім інтересам. Всі зароблені та зібрані ОСОБА_8 кошти, в тому числі від продажу власної нерухомості в місті Черкаси, вона передавала ОСОБА_9 , який займався документами з придбання квартири, Також, ОСОБА_8 , в приватній бесіді казала, що в тому числі ОСОБА_9 брав кредити на купівлю спільного житла, і що подружжя продовжувало їх гасити після офіційної реєстрації шлюбу. Ніяких сумнівів у тому що в них справжня сім?я не виникало ні в кого.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_7 . Хоча свідок стверджує про тривалі стосунки, спільний побут та бюджет, її показання є суб`єктивними і ґрунтуються на особистому сприйнятті та інформації зі слів позивача. Свідок не є безпосереднім учасником фінансових операцій сторін, а її знання про спільний бюджет та внески базуються на розмовах, що не є первинними доказами. Ці показання не є достатніми та безумовними для підтвердження наявності всіх ознак сім`ї у заявлений період до реєстрації шлюбу, особливо з урахуванням інших доказів у справі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що знайомий за ОСОБА_3 з першого курсу університету. Постійно підтримують дружні стосунки. Позивача бачив лише один раз, коли зустрічався з відповідачем регулярно ОСОБА_1 з ним не було. Під час ковіду ОСОБА_9 був у місті Києві. Сторони у 2019 році розійшлися і довго не підтримували стосунки . ОСОБА_8 повернулася до колишнього чоловіка. Відповідач в місті Черкаси не жив, постійно працював у м. Київ разом з батьком. Стосунки у сторін були залицяльні (побачення).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, пояснення сторін та свідків, суд приходить до таких висновків.

Надані позивачем докази (акт сусідів, фотоматеріали, платіжні інструкції) свідчать про наявність близьких, особистих стосунків, проте не дають підстав вважати, що між сторонами у цей період були усі ознаки сім`ї, визначені статтею 3 Сімейного кодексу України: спільне проживання, спільний бюджет, ведення спільного господарства. Наявність боргових відносин між сторонами, оформлених письмовою розпискою, додатково свідчить про відокремленість їх фінансової діяльності, що суперечить концепції єдиного сімейного бюджету. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю у зазначений період.

З матеріалів справи вбачається, що майнові права на вказану квартиру були набуті відповідачем на підставі договору від 14.04.2021 року, тобто до реєстрації шлюбу. Дата офіційного укладення шлюбу - 09.07.2021. Хоча позивачка стверджує, що надала значну суму коштів (45 000 доларів США), надані нею документи (договори продажу її майна) не доводять беззаперечно використання цих коштів саме для купівлі спірної квартири до моменту укладення договору з забудовником. Враховуючи надані відповідачем документи про джерело коштів (дохід від підприємницької діяльності, продаж його квартири), суд встановив, що квартира придбана за особисті кошти відповідача та є його особистою приватною власністю відповідно до статті 57 СК України.

Договори купівлі-продажу земельних ділянок (кадастрові номери: :02:002:0179 та :02:013:0072) укладені в період зареєстрованого шлюбу. Крім того, надані позивачкою нотaріально посвідчені згоди на придбання кожної з ділянок свідчать, що сторони діяли в інтересах сім`ї. Відповідач не довів, що ці земельні ділянки були придбані виключно для його підприємницької діяльності за особисті кошти, незалежно від спільного бюджету. Відсутність належних доказів такого походження коштів і цільового використання не спростовує презумпцію спільної сумісної власності подружжя, встановлену ст. 60 СК України. Отже, земельні ділянки є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу по 1/2.

Автомобіль перебуває в заставі за договором позики, укладеним у 2024 році. Позивачка надала згоду на заставу , що свідчить про визнання спільності інтересів, однак отримані кошти від позики використані в інтересах сім`ї; не встановлено, що автомобіль перебуває у володінні будь-якої сторони на момент розгляду справи; не підтверджено його робочий стан; ринкова оцінка, надана позивачем, оскаржена рецензією як неналежна.

У сукупності ці обставини не дають можливості суду визначити наявність у сторін права власності на спірний автомобіль та його вартість для поділу, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позивачка не надала доказів участі у формуванні статутного капіталу або внесків до товариства. Водночас, корпоративні права мають особисту немайнову природу, не є об`єктом спільної сумісної власності і не можуть бути поділені в натурі. Відсутність доказів їх оцінки та наявності прибутку/доходу не дозволяє розглянути питання компенсації. Позовні вимоги щодо стягнення вартості частки статутного капіталу задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково - в частині визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя та їх поділу. В іншій частині - відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав та належних доказів.

Керуючись статтями 3, 57, 60, 61, 74 Сімейного кодексу України, статтями 372 Цивільного кодексу України, а також статтями 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0179, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0179.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0179.

Визнати земельну ділянку з кадастровим номером: :02:013:0072, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:013:0072.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:013:0072.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись після 01.08.2025 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко