Справа № 673/773/21
Провадження № 2/673/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Ягодіної Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Ставнічук Р.М.,

прокурора Благовісної Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вовковинецької селищної ради до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області та повернення земельної ділянки в комунальну власність,-

встановив:

1.Аргументи сторін

В червні 2021 року керівник Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вовковинецької селищної ради звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та повернення земельної ділянки в комунальну власність.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.02.2020 року №22-3088-сг ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку, площею 0,60га, розташовану за межами населених пунктів Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. На підставі вказаного наказу, 12.10.2020 року приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Янцаловською В.О. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,60га, кадастровий номер :01:006:0050, розташовану за межами населених пунктів Городищенської сільської ради Деражнянського району для ведення особистого селянського господарства. Зауважує, що вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є незаконним, оскільки останнє не надало належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним ОСОБА_1 у заяві, а саме те, що спірна земельна ділянка розташовується в межах населеного пункту с. Городище Городищенської сільської ради (на даний час Городищенського старостинського округу Вовковинецької селищної ОТГ). Вказаним наказом відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області порушено встановлений порядок передачі у власність громадянам земельних ділянок та порушено право територіальної громади на розпорядження землями сільськогосподарського призначення.

Посилаючись на викладене, прокурор просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.02.2020 року №22-3088-сг про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання у власність земельної ділянки, площею 0,60га, розташованої за межами населених пунктів Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, повернути вказану ділянку у комунальну власність територіальної громади в особі Вовковинецької селищної об`єднаної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області та стягнути з відповідачів понесені судові витрати у вигляді судового збору.

В судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача Вовковинецької селищної ради Хмельницької області, будучи попередньо присутнім у судовому засіданні підтримував позовні вимоги, в подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Головне Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, будучи попередньо присутньою в судовому засіданні, вимоги позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 будучи присутнім в судовому засіданні вказував про безпідставність позовних вимог та відсутність з його боку порушень чинного законодавства при отриманні вказаної земельної ділянки у власність. Так, пояснив, що спірною земельною ділянкою користується постійно з 1996 року. З метою оформлення права власності на дану земельну ділянку звернувся до Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області із відповідною заявою. У травні 2019 року отримав рішення сесії вказаної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її у власність. Після чого звернувся до землевпорядної організації, а саме ПП «Абрис», де посадовими особами цього підприємства було роз`яснено щодо необхідність надання рішення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з цього приводу, оскільки спірна земельна ділянка перебуває за межами населених пунктів Городищенської сільської ради. Не маючи відповідних знань та покладаючись на роз`яснення фахівців з даного приводу, діючи добросовісно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке на підставі його заяви видало наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в подальшому оспорюваним наказ про її затвердження та передачу у власність. В подальшому ОСОБА_1 до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 08.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її до підготовчого засідання, роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов у встановлений судом строк, в тому числі пред`явити зустрічний позов.

02.08.2021 року Головне Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області направило суду відзив на позовну заяву, вказавши на безпідставність позовних вимог, оскільки при прийнятті оскаржуваного наказу Управління діяло в межах наданих повноважень, підставою для видачі такого наказу слугувала інформація, яка надавалася Відділом у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, згідно якої зазначено, щі спірна земельна ділянка, яка розташована в межах кадастрового кварталу :01:006, перебуває у державній власності та не належить до земель колишньої колективної власності.

Крім того, звертає увагу, що наказ Головного управління про передачу земельної ділянки у власність є актом індивідуальної дії і вичерпує себе в момент їх прийняття, в зв`язку з цим просило відмовити у задоволенні позовних вимог в цілому.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02.11.2022 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 28.12.2022 року провадження у справі поновлено в зв`язку із надходженням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та погодження строків проведення експертизи.

Ухвалою суду від 13.01.2023 року витребувано ряд документів, необхідних для проведення, призначеної судом судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 10.02.2023 року погоджено термін виконання вказаної експертизи понад 90 днів. Експерту надано додаткові матеріалів задля необхідності проведення експертизи, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року поновлено провадження у даній справі у зв`язку із надходженням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 28.04.2023 року погоджено термін виконання вказаної експертизи, повідомлено експерта про відсутність витребовуваних документів для проведення експертизи та зупинено провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 17.07.2023 року поновлено провадження у даній справі у зв`язку із надходженням повідомлення про несплату позивачем вартості проведення призначеної судом експертизи.

Ухвалою суду від 23.08.2023 року вказану справу направлено для проведення судової земельно-технічної експертизи, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року провадження у справі поновлено в зв`язку із надходженням висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи.

18.07.2025 року судовий розгляд справи завершено ухвалено рішення по суті позовних вимог.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Згідно рішення сесії Городищенської сільської ради народних депутатів Деражнянського району Хмельницької області від 22.01.1996 №2 ОСОБА_1 із земель запасу у тимчасове користування надано земельну ділянку площею 0,60га.

Згідно рішення двадцятої сесії сьомого скликання Городищенської сільської ради Хмельницької області від 21.05.2019 року №12 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,60га, що знаходиться в межах с. Городище Деражнянського району Хмельницької області.

Рекомендовано звернутися до землевпорядної організації з метою замовлення робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність.

Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31.10.2019 року №22-8856-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населених пунктів Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, орієнтовною площею 0,6000га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

12.12.2019 року між ОСОБА_1 та ПП «Абрис» укладено договір на виконання робіт №4 згідно якого останнє розробляє проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за межами Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

В подальшому, на підставі означеного наказу Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31.10.2019 року ПП «Абрис» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_1 .

Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.02.2020 року №22-3088-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , яка розташована за межами населених пунктів Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

Надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,6000га (кадастровий номер :01:006:0050) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

На підставі вказаного наказу, 12.10.2020 року приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Янцаловською В.О. за № 38626766 здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на означену земельну ділянку.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав, застосовані норми права

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України, виходячи з редакції Закону, чинної на час правовідносин сторін.

Згідно пунктів «а», «б» ч.1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом «є-1» ч.1 ст..15-1 цього Кодексу до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом .

Відповідно до ч.1, п.а ч.2 ст. 83 цього Кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116,118,121 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення правовідносин сторін.

Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Визначений статтею 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог статей 116,121 ЗК України.

Частиною 4 ст.122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п.1, абз.13 п.4, п.8, п.п.11 п.10 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Накази підписуються начальником Головного управління.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор стверджував, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населених пунктів Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, в зв`язку з чим наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.02.2020 №22-3088сг є незаконним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи вказані доводи позовної заяви, суд враховує показання надані суду свідком ОСОБА_2 , яка підтвердила, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою до Городищенської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області працювала головою вказаної ради. Тривалий час у користуванні ОСОБА_1 перебували три земельні ділянки, загальною площею 0,60га, які знаходяться в межах даної сільської ради. В зв`язку з цим, рішенням сесії заяву ОСОБА_1 було задоволено, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,60га, що знаходиться в межах с. Городище Деражнянського району Хмельницької області. В подальшому, ОСОБА_1 не звертався із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.

Крім того, згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №2746/23-26 від 13.12.2024 року встановлено, що станом на 26.02.2020 року земельна ділянка, кадастровий номер :01:006:0050 площею 0,60га для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , розташовувалась в межах села Городище Хмельницького (Деражнянського) району Хмельницької області.

Вказані докази є належними, допустимими та у своїй сукупності достатніми для доведення вимог позову. При цьому такі докази не були спростовані в суді поясненнями спеціалістів Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також показаннями посадових осіб ПП «Абрис» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

За таких обставин суд констатує, що на час передачі спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 органом, наділеним повноваженнями щодо розпорядження нею був орган місцевого самоврядування, функції якого виконувала Городищенська сільська рада Деражнянського району Хмельницької області.

Зазначене у сукупності також свідчить, що відповідач не набув у встановленому законом порядку, відповідно до передбаченої законом процедури, право власності на спірну земельну ділянку. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка вибула з власності Держави поза її волею.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. В цілому, вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується».

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Потрібний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16 згідно якого «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, потрібно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади чи місцевого самоврядування.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони цієї категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення.

Отже, в даній справі підлягають застосуванню положення статті 387 ЦК України.

Суд приймає до уваги висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16-ц про те, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Оцінюючи додержання «справедливого балансу», з огляду на статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції, суд зазначає, що реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка є предметом позову, було вчинено на підставі незаконного наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Судом під час розгляду даної справи не встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушених прав позивача, суд зауважує про наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Відповідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Таким чином, суд під час розгляду даної справи оцінює суть заявлених позовних вимог та результат якого прокурор має на меті досягнути внаслідок вирішення спору. Обов`язок суду встановити правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та визначити яку норму необхідно застосувати, але саме в межах вимоги, яка заявлена у позові.

Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною 1 статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу частини 1 статті 388 ЦК України (в редакції Закону, яка діяла на час виникнення спірних відносин), якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Наведені норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним.

Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) не повинно існувати жодних юридичних відносин.

Застосовуючи до даних правовідносин вказані норми закону, суд приходить до висновку, що обраний прокурором спосіб захисту прав позивача шляхом повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади в особі Вовковинецької селищної об`єднаної територіальної громади Хмельницького (Деражнянського) району Хмельницької області є ефективним та таким, що поновить порушені права.

При цьому, суд звертає увагу, що повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність означеної територіальної громади не являється перешкодою у реалізації відповідачем рішення двадцятої сесії сьомого скликання Городищенської сільської ради Хмельницької області від 21.05.2019 року №12 в силу якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,60га, що знаходиться в межах с. Городище Деражнянського району Хмельницької області.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу Вовковинецької селищної ради на наявність у відповідача ОСОБА_1 права тимчасового користування спірною земельною ділянкою, згідно рішення сесії Городищенської сільської ради народних депутатів Деражнянського району Хмельницької області від 22.01.1996 №2, яке, як встановлено судом, у передбачений законом спосіб, не припинялося.

Також, суд зважає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Суд враховує, що предметом спору у цій справі є також визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.02.2020 року №22-3088-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність та надання її у власність ОСОБА_1 .

З врахуванням обставин справи, суд вважає, що обраний прокурором спосіб захисту у вигляді визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є неефективним, оскільки задоволення такої вимоги не може призвести і не призведе до захисту або відновлення порушеного речового права (у разі його наявності), зокрема повернення у володіння або користування спірної земельної ділянки.

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).

5. Судові витрати

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Так, згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із змісту позову керівника Летичівської окружної прокуратури, заявленого в інтересах державі в особі Вовковинецької селищної ради слідує, що останнім заявлено дві вимоги немайнового та майнового характеру за які сплачено судовий збір в загальному розмірі 4540,00грн.

Судом задоволено позов частково щодо однієї майнової вимоги, а в задоволенні іншої немайнової -відмовлено.

Вирішуючи питання щодо покладення обов`язку по сплаті судового збору на відповідача ОСОБА_1 , суд зважає на те, що останній не володіє фаховими знаннями у галузі земельних відносин, за обставин встановлених судом, діяв добросовісно, при цьому саме хибні роз`яснення посадових осіб ПП «Абрис», а в подальшому такий же наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області призвів до незаконного вибуття земельної ділянки із власності територіальної громади.

Вказане, на переконання суду, є підставою для покладення обов`язку щодо відшкодування судових витрат за рахунок лише відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

За таких обставин Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області має відшкодувати Хмельницькій обласній прокуратурі судовий збір в розмірі 2270,00грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 139,141,259, 263-265 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Повернути у комунальну власність територіальної громади в особі Вовковинецької селищної ради Хмельницького (Деражнянського) району Хмельницької області земельну ділянку площею 0,60 га, кадастровий номер :01:006:0050, розташовану в межах населеного пункту с.Городище Хмельницького (Деражнянського) району Хмельницької області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2270 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Орган, якому законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб

Летичівська окружна прокуратура, місцезнаходження: Хмельницька область, смт. Летичів, вул. Чорновола, 3 ;

Позивач Вовковинецька селищна рада, місцезнаходження: Хмельницька область, смт. вовковинці, вул. Миру, 24, .

Відповідачі:

- Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, місцезнаходження: м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1, ;

- ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Суддя: Т. В. Ягодіна