КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 939/2136/24

номер провадження: 22-ц/824/11310/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у складі судді Міланіч А.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому, з урахуванням уточнюючої заяви від 19 лютого 2025 року (а.с.176-179), просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , три місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на 3/4 квартири в будинку АДРЕСА_1 , на будинок АДРЕСА_2 та на земельну ділянку, яка розташована за цією ж адресою.

Вказувала, що у червні 2024 року вона звернулась до Бородянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що нею пропущений строк для прийняття спадщини.

Оскільки вона є матір`ю трьох малолітніх доньок, незадовго до смерті баби ІНФОРМАЦІЯ_2 народила третю дитину, мала тяжкі пологи та тривалу реабілітацію після них та реабілітацію новонародженої дитини, після народження дитини захворіла, отримувала медичну допомогу, самі діти теж хворіли, то вважала, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка у визначений чинним законодавством термін не звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 з поважних причин,оскільки вона хворіла та за станом здоров`я мала труднощі щодо своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції узяв до уваги покази свідків зі сторони ОСОБА_2 , які показали, що позивачка має трьох дітей і не має можливості відволікатися від домашніх справ на тривалий час. Після пологів у 2023 році у позивачки почалися проблеми зі здоров`ям, вона часто зверталась до лікарів, проходила обстеження, лікування, зокрема, і в березні-травні 2024 року. В цей період часто просила сусідку посидіти з дітьми, коли вона була відсутня в зв`язку з лікуванням, але не більше двох годин, так як менша дитина була на грудному вигодовуванні. Допомоги у неї не було, оскільки чоловік постійно працює. Позивачка говорила, що вона тривалий час взагалі не знала про смерть бабусі, так як з нею ніколи не спілкувалася.

Вказує, що зазначені обставини суперечать тим, які були викладені у першій позовній заяві ОСОБА_2 . Вважає, що обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою недоведені, є надуманими та не підтвердженими жодними доказами, крім суб`єктивних показів свідків, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими.

Зазначає, що відповідно до довідок, наданих позивачкою до суду першої інстанції, вона вільно пересувалась по місту Києву у різний час, відповідно мала змогу звернутись до будь-якої нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, або направити відповідну заяву поштовим відправленням.

Також вказує, що позивачкою не наведено непереборних обставин, які перешкоджали б їй як самостійно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за місцем її відкриття, так і надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що вона пропустила встановлений законом строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , перебіг якого почався 26 жовтня 2023 року і тривав до 26 квітня 2024 року. Зазначає, що вона подала заяву про прийняття спадщини 27 травня 2024 року, тобто через місяць після спливу строку. Враховуючи обставини справи, незначний проміжок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також наведені нею причини, які є об`єктивними та істотними труднощами відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України, тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Бородянська селищна рада Бучанського району Київської області не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи обставини, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_2 по батьковій лінії - ОСОБА_3 .

Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , який є сином спадкодавиці ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її племінник - відповідач у справі ОСОБА_1 , подавши 23 лютого 2024 року до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини (а.с.40-83).

10 червня 2024 року ОСОБА_2 також подала до Бородянської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після померлої ОСОБА_3 .

Установлено, що державний нотаріус Бородянської державної нотаріальної контори Ткаченко Ю.В. своєю постановою від 10 червня 2024 року відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після померлої ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем було пропущено строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття спадщини (а.с.8-9).

У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст,1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини не проживала із своєю бабою ОСОБА_3 , а отже вона, як спадкоємець за законом, не є такою, що фактично прийняла спадщину.

Водночас відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини;

3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі №304/1648/14-ц (провадження №61-6953св18).

Відповідно до ст.1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1. ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як встановлено вище, позивачка ОСОБА_2 є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , який в свою чергу був сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Тому ОСОБА_2 фактично є спадкоємцем першої черги до майна ОСОБА_3 за правом представлення.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі справи вбачається та підтверджується показами свідків ОСОБА_5 й ОСОБА_6 , які були допитані у суді першої інстанції, що позивачка має трьох малолітніх дітей. Після народження третьої дитини 14 травня 2023 року позивачка тривалий час хворіла, зокрема, у період з листопада 2023 року по травень 2024 року відвідувала лікарів, проходила обстеження та лікування, хворіли також і діти (а.с.14-19,145-154).

Отже, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку щодо фактичних обставин справи, та приймаючи до уваги правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме через наявність у неї трьох малолітніх дітей, пологи у травні 2023 року, тривалу реабілітацію, хворобу новонародженої дитини, що підтверджено медичними довідками, показами свідків та іншими матеріалами справи. Також враховуючи незначний пропуск строку для прийняття спадщини (заяву про прийняття спадщини позивачка подала через місяць після спливу строку), а також те, що позивачка не проживала зі спадкодавцем і тому не могла вважатися такою, що фактично прийняла спадщину, суд обґрунтовано застосував ч.3 ст.1272 ЦК України та правомірно встановив ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду в оскаржуваній частині, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зводиться до оцінки підстав, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала підстави звернення до суду з позовом (хвороба, зайнятість, місце проживання заявника та спадкодавця). Ці обставини були безпосереднім предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2025 року.

Головуючий

Судді: