Справа № 441/1290/24 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/811/3316/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

У травні 2024 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Акордбанк» (далі ПАТ «КБ «Акордбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 207451 грн. 39 коп., що складається із:

- заборгованості за кредитним договором №СІК-120219/003-38 від 12.02.2019 року станом на 23.01.2024 року у розмірі 91546 грн. 32 коп., з яких: 76931 грн. 10 коп. прострочена сума заборгованості по кредиту, 14615 грн. 22 коп. прострочена сума заборгованості по комісії;

- заборгованості за кредитним договором №СІК-110620/020-38 від 11.06.2020 року станом на 23.01.2024 року у розмірі 115905 грн. 82 коп., з яких: 31824 грн. 82 коп. прострочена сума заборгованості по кредиту; 7914 грн. 43 коп. прострочена сума заборгованості по процентам; 18889 грн. 20 коп. прострочена сума заборгованості по комісії; 57276 грн. 62 коп. строкова сума заборгованості по кредиту.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.02.2019 року між ПАТ «КБ «Акордбанк» та ОСОБА_2 було підписано заяву-пропозицію №СІК-120219/003-38, на підставі якої відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднатися до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк» (далі Правила), що розміщені в мережі Інтернет на офіційному сайті банку, які разом із заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту.

Відповідно до додатку №1 до заяви-пропозиції №СІК-120219/003-38 від 12.02.2019 року, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, строк кредиту 48 місяців, сума споживчого кредиту 168000 грн., процентна ставка 18,99% річних, розмір щомісячної комісії 0,99%.

Позивач зазначає, що своїм підписом в Паспорті споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи з обраних ним умов кредитування, та підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливостей оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Позивач вважає, що повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, кошти надав, що підтверджується заявою на видачу готівки №156893 від 12.02.2019 року, проте, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, зокрема, не вносив щомісячні грошові платежі на погашення кредиту у розмірах та в строки, визначені Графіком платежів, внаслідок чого, станом на 23.01.2024 року, у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 91546 грн. 32 коп., яка складається з: 76931 грн. 10 коп. простроченої суми заборгованості по кредиту та 14615 грн. 22 коп. простроченої заборгованості за комісією, встановленою банком за розрахунково-касове обслуговування, що відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування» та Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління НБУ №49 від 10.06.2017 року.

Також, 11.06.2020 року між ПАТ «КБ «Акордбанк» та ОСОБА_2 було підписано заяву-пропозицію №СІК-110620/020-38, на підставі якої відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднатися до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк» (далі Правила), що розміщені в мережі Інтернет на офіційному сайті банку, які разом із заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту.

Відповідно до додатку №1 до заяви-пропозиції №СІК-110620/020-38 від 11.06.2020 року, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, строк кредиту 60 місяців, сума споживчого кредиту 106000 грн., процентна ставка 18,99% річних, розмір щомісячної комісії 0,99%.

Позивач зазначає, що своїм підписом в Паспорті споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи з обраних ним умов кредитування, та підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливостей оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Позивач вважає, що повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, кошти надав, що підтверджується заявою на видачу готівки №231286 від 11.06.2020 року проте, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, зокрема, не вносив щомісячні грошові платежі на погашення кредиту у розмірах та в строки, визначені Графіком платежів, внаслідок чого, станом на 23.01.2024 року, у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 115905 грн. 07 коп., яка складається з: 31824 грн. 82 коп. простроченої суми заборгованості по кредиту; 57276 грн. 62 коп. строкової суми заборгованості по кредиту; 7914 грн. 43 коп. простроченої суми заборгованості по процентам; 18889 грн. 20 коп. простроченої заборгованості за комісією, встановленою банком за розрахунково-касове обслуговування, що відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування» та Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління НБУ №49 від 10.06.2017 року.

З метою досудового врегулювання спору 06.02.2024 року та 15.02.2024 року банком надсилалися ОСОБА_2 досудові вимоги про дострокове стягнення заборгованості, однак, такі залишені відповідачем без належного реагування.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 01 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Акордбанк» заборгованість за кредитним договором №СІК-110620/020-38 від 11.06.2020 року в сумі 76027 грн. 87 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Акордбанк» судовий збір у розмірі 1109 грн. 71 коп.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ «КБ «Акордбанк», просив його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо нікчемності встановленої в договорах умови по сплаті щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов?язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Окрім того, з постановою Правління НБУ №49 від 10.06.2017 року затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, якими передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за послуги розрахунково-касового обслуговування.

Позивач наголошує, що чинним законодавством кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії за розрахунково-касове обслуговування, оскільки це прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Зауважує, що розрахунково-касове обслуговування є платною послугою згідно із Законом України «Про споживче кредитування», тому висновок суду першої інстанції про те, що банком у договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, є безпідставним й таким, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, вважає, що відсутні будь-які підстави для визнання нікчемною умови договору щодо сплати щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Наголошує, що з набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування» регулювання даних правовідносин змінилося. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», крім того, з 10.06.2017 року Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, втратили чинність.

Додає, що законодавством не передбачено вимог деталізації послуг, які здійснює банк у зв`язку з розрахунково-касовим обслуговуванням.

Зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорювані умови договорів є недобросовісними та призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов?язків на шкоду споживача.

Вказує, що своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз?яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, у тому числі в разі невиконання ним зобов?язань за таким договором.

Також зазначає, що суд першої інстанції при обрахунку заборгованості за заявою-пропозицією №CIK-120219/003-38 від 12.02.2019 року без жодного обґрунтування послався виключно на розрахунок відповідача, який не відповідає умовам договору, не здійснюючи власних обрахунків та не перевіряючи обґрунтованість розрахунку відповідача.

12.11.2024 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

Зокрема, вказує на те, що в заяві-пропозиції №CIK-120219/003-38 від 12.02.2019 року та №СІК-110620/020-38 від 11.06.2020 року позивачем встановлено щомісячну комісію у розмірі 0,99%, позаяк, умови вказаних договорів не містять відомостей про те, які саме послуги надаються йому за плату, а також від якої суми вона розраховується.

Додає, що за договором від 12.02.2019 року загальний розмір комісії, що підлягає сплаті, складає близько 50% від суми кредиту, а за договором від 11.06.2020 року більше 60%, відтак, умови вказаних договорів щодо плати за розрахунково-касове обслуговування вочевидь не є справедливими та розумними.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.02.2019 року між ПАТ «КБ «Акордбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви-пропозиції №СІК-120219/003-38 про надання споживчого кредиту в розмірі 168000 грн. на строк 48 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18,99% річних та щомісячної комісії в розмірі 0,99% (а.с.41 т.1).

Відповідно до додатку №1 до заяви-пропозиції №СІК-120219/003-38 від 12.02.2019 року (Графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки), строк кредиту становить 48 місяців, сума споживчого кредиту 168000 грн., процентна ставка 18,99% річних, розмір щомісячної комісії (плата за розрахунково-касове обслуговування) 0,99% (а.с.42 т.1).

За умовами цього договору, під значенням «розрахунково-касове обслуговування» слід розуміти суму щомісячної комісії банку, що сплачується на щомісячній основі як відсоток від початкової суми споживчого кредиту, починаючи з місяця оформлення споживчого кредиту та не включає останній неповний календарний місяць, за користування споживчим кредитом, наданого банком клієнту.

Згідно вказаного Графіку платежів, погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів, до складу яких входить: тіло кредиту, проценти за користування кредитом і комісія за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1663 грн. 20 коп., що становить 0,99% від суми отриманого кредиту.

Вказана комісія у такому розмірі підлягає сплаті щомісячно.

Також, 11.06.2020 року між ПАТ «КБ «Акордбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви-пропозиції №СІК-110620/020-38 про надання споживчого кредиту в розмірі 106000 грн. на строк 60 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18,99% річних та щомісячної комісії в розмірі 0,99% (а.с.59 т.1).

Відповідно до додатку №1 до заяви-пропозиції №СІК-110620/020-38 від 11.06.2020 року (Графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки), строк кредиту становить 60 місяців, сума споживчого кредиту 106000 грн., процентна ставка 18,99% річних, розмір щомісячної комісії (плата за розрахунково-касове обслуговування) 0,99% (а.с.60 т.1).

За умовами цього договору, під значенням «розрахунково-касове обслуговування» слід розуміти суму щомісячної комісії банку, що сплачується на щомісячній основі як відсоток від початкової суми споживчого кредиту, починаючи з місяця оформлення споживчого кредиту та не включає останній неповний календарний місяць, за користування споживчим кредитом, наданого банком клієнту.

Згідно вказаного Графіку платежів, погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів, до складу яких входить: тіло кредиту, проценти за користування кредитом і комісія за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1049 грн. 40 коп., що становить 0,99% від суми отриманого кредиту.

Вказана комісія у такому розмірі підлягає сплаті щомісячно.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення».

Згідно з Правилами про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49, банком передбачалось внесення плати за додаткові та супутні послуги, зокрема: за ведення рахунку; розрахунково-касове обслуговування; комісія за надання кредиту; інші послуги банку. Під іншими послугами мала бути зазначена інформація за кожним видом платежу (тобто, у разі розширення переліку платежів перелік колонок має бути відповідно доповнений).

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12 вересня 2023 року у цивільній справі №204/224/21, констатуючи відсутність виключної правової проблеми з приводу встановлених банками різного роду комісій у кредитних договорах, які є нікчемними, наголосила на тому, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає, передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Для кваліфікації умови кредитного договору як оспорюваної чи нікчемної має значення не назва комісії, а її зміст, тобто перелік дій банку, за які він цю комісію передбачив. Вказане однаково стосується й установленої у кредитному договорі комісії за обслуговування кредиту, розрахунково-касове обслуговування.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зазначено, що:

«згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

В даній справі необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, та її фіксований розмір передбачено в додатку №1 «Графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» кредитних договорів (колонка 7 Графіка). При цьому, в кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються споживачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитних договорів (такі відсутні й у Паспорті споживчого кредиту), розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тому положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно зі статтею 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Як встановлено судом, частина сплачених коштів за кредитними договорами зараховувалась банком на погашення комісії (плати за розрахунково-касове обслуговування), в той час як така не підлягала сплаті, оскільки положення кредитних договорів в цій частині є нікчемними.

За встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума коштів, зарахованих банком на погашення комісії (плати за розрахунково-касове обслуговування), мала бути зарахована в рахунок погашення як тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами у порядку, визначеному ст.19 Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості містить таку складову кредитної заборгованості, як комісію, а іншого розрахунку суду надано не було, доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно враховано розрахунок, наданий відповідачем, колегією суддів відхиляються.

Отже, висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними і не спростовуються доводами апеляційної скарги, судом не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 21 липня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич