Справа №155/412/25
Провадження №2/155/325/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сметани В.М.

при секретарі судових засідань Воронюк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна.

Свій позов обґрунтовує, що постановою Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові №30873331 від 25 травня 2012 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , проте, дата народження відсутня, ідентифікаційний номер відсутній.

Вказує, що він є власником житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 , та маючи його подарувати, він звернувся до приватного нотаріуса, проте останній повідомив, що на все його майно накладено арешт, внаслідок чого вчинити дарування зазначеного нерухомого майна неможливо.

Враховуючи викладене, просить суд зняти арешт з нерухомого майна, який був накладений постановою №30873331 від 25 травня 2012 року, Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.

Судом встановлено, що позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.4, 5).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1060 від 29 жовтня 2024 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.7).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав №401279004 від 29 жовтня 2024 року, власником житлового будинку садибного типу, який розташований в АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (зворотна сторона а.с.7).

Відповідно до копії листа №11207/27.22-30 від 18 лютого 2025 року, виданого Новозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що в ході перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, що виконавче провадження №30873331, під час виконання якого було винесено постанову про арешт майна боржника від 25 травня 2012 року, завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Матеріали завершених виконавчих проваджень переданих до архіву державної виконавчої служби, підлягають знищенню у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, встановленого розділом ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Станом на 18 лютого 2025 року, матеріали виконавчого провадження №30873331 знищені, а в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня інформація щодо дати народження та реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи вищевикладені обставини, станом на 18 лютого 2025 року, надати інформацію щодо особи боржника ОСОБА_1 , на майно якого накладено арешт №12577681 від 05 грудня 2012 року, не має можливості (а.с.9).

Згідно з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код не вказано у виконавчому провадженні, на підставі постанови про накладення арешту №30873331 від 25 травня 2012 року, виданої Новозаводським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, накладено арешт, реєстраційний номер обтяження №12577681 (а.с.14).

Як вбачається з довідки №7896 від 04 березня 2025 року, виданої Іваничівським відділом Державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Міністерства Юстиції України Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, станом на 04 березня 2025 року виконавчих документів про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей на виконанні у Іваничівському відділі державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не перебуває. Також відсутні на виконанні будь які виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості (коштів) на користь інших фізичних чи юридичних осіб (а.с.15).

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як передбачено пунктом 4 частини першої статті 47 Закону України № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-ХІV).

Згідно із частиною першою статті 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 57 Закону № 606-ХІV).

Законом № 1404-VIII в редакції, чинній на момент звернення заявника до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у статті 59 цього Закону визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. В той же час, частиною п`ятою наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з норм закону, на момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених частиною першою статтею 47 Закону № 606-ХІV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Однак станом на 2025 рік, тобто на час звернення ОСОБА_1 до суду, виконавче провадження №30873331 знищене та в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня інформація щодо дати народження та реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відомостей щодо повторно звернення до виконання відсутні.

Проте, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не доведено, що саме він є стороною виконавчого провадження, посилався на протиправність бездіяльності щодо незняття арешту з його майна державним виконавцем у виконавчому провадженні відносно іншої особи, хоча встановлено, що арешт накладено на майно іншої особи з таким самим прізвищем, ім`ям та по батькові.

Отже, в ході розгляду даної справи встановлено, що про будь-які виконавчі документи, де боржником є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АСВП записів не знайдено.

Разом з тим, як убачається з копії паспорта позивача серії НОМЕР_2 та копії витягу з реєстру територіальної громади, зареєстроване місце проживання боржника та позивача у даній справі, крім співпадіння прізвища, імені та по батькові, в них різні зареєстровані місце проживання, у позивача АДРЕСА_3 , з 10 січня 1988 року, а в боржника АДРЕСА_1 .

Таким чином, постанова про накладення арешту №30873331 від 25 травня 2012 року Новозаводським ВДВС Чернігівського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження №12577681, зареєстрованого 05 червня 2012 року, щодо боржника ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , та особа якого є відмінною від особи позивача ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , з 10 січня 1988 року, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03 червня 2016 року № 5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Однак, у даному випадку вимоги позивача такими обставинами не обґрунтовуються, а натомість достеменно встановлено, що арешт накладено на майно іншої особи, яка є боржником за поставою Новозаводським ВДВС Чернігівського міського управління юстиції №30873331 від 25 травня 2012 року.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

За таких обставин встановлено, що накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є боржник у ВП №30873331 з іншими анкетними даними, тобто не стосувалося ОСОБА_1 який є позивачем у даній справі.

Проте, позивач покликається на можливу у майбутньому відмову нотаріуса у вчинення договору дарування щодо його майна, на яку фактично не може поширюватися накладена заборона, поставив у позові питання про зняття арешту з нерухомого майна, оскільки вважає його незаконним, хоча доводить, що цей арешт не стосується саме його майна.

Таким чином, суд вважає, що за таких обставин слід оскаржувати дії нотаріуса у разі відмови у вчиненні нотаріальної дії, оскільки обтяження накладено на майно іншої особи. І в межах такого провадження можливо надати докази щодо встановлених у даній справі обставин.

Гарантоване статтею Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Отже, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити саме з тих підстав, що позивачем не доведено порушення відповідачем його законних майнових прав власника.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі є:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ).

Відповідач Новозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Міністерства юстиції України, місцезнаходження: місто Чернігів, вулиця Княжа, 28, .

Дата складення повного тексту рішення 24 липня 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана