УХВАЛА

24 липня 2025 року

м. Київ

справа № 755/174/23

провадження № 61-8657 ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

04 травня 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позов до ТОВ «Євро-Реконструкція» про визнання недійсним правочину укладеного між ТОВ «Євро-реконструкція» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як співвласниками квартири АДРЕСА_1 , скасувати заборгованість ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перед ТОВ «Євро-реконструкція» в повному обсязі як неіснуючу та стягнути з ТОВ «Євро-реконструкція» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 300 000,00 грн моральної шкоди, по 150 000,00 грн кожному позивачу, як наслідок недійсності цього правочину та спричинення моральних страждань.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Євро-реконструкція» про визнання недійсним правочину та відшкодування моральної шкоди та повернуто заявникам на підставі частини третьої статті 194 ЦПК України.

Роз`яснено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право назвернення до суду з позовною заявою в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.

Судові рішення мотивовані тим, що спільний розгляд первісного та зустрічного позовів є недоцільним, позови не є взаємопов`язаними, а тому зустрічна позовна заява підлягає поверненню у порядку статті 193 ЦПК України.

07 липня 2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просять їх скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заявники порушують питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки первісна касаційна скарга повернута ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року та отримана 03 липня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З огляду на те, що первісне звернення з касаційною скаргою відбулось у межах строку, передбаченого законом, повторне звернення з касаційною скаргою відбулося впродовж розумного строку після отримання копії ухвали суду про повернення касаційної скарги, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилаються заявники, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про повернення зустрічного позову, оскільки первісні й зустрічні позовні вимоги між собою взаємопов`язані і їх спільний розгляд є доцільним. Зазначають, що суд навмисно порушує їх право на звернення до суду і на судовий розгляд їх зустрічної позовної заяви.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).

У пунктах 43, 44 постанови від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 (провадження № 12-24гс 19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 (провадження № 12-13гс19) зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність з первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) вказано, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).

Суди встановили, що матеріально-правова вимога позивача за первісним позовом направлена на стягнення заборгованості, яка утворилася в результаті не здійснення оплати спожитої теплової енергії.

Водночас, вимогами за зустрічним позовом є визнання недійсним правочину про надання послуг з постачання теплової енергії та відшкодування моральної шкоди.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вимоги обох позовних заяв стосуються відносин, що виникли між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг, однак позови містять різні підстави і предмет, пов`язані з встановленням різних обставин, дослідженням різних доказів, а задоволення зустрічного позову не виключає повністю або частково задоволення первісного позову, отже, їх спільний розгляд може лише ускладнити вирішення справи.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв відповідно до положень статей 193, 194 ЦПК України, тому право заявників на судовий захист ніяк не порушене.

Верховний Суд зазначає, що повертаючи зустрічну позовну заяву

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд не порушив право заявників на звернення до суду, оскільки відмова у прийнятті зустрічного позовуне перешкоджає зверненню з ним до суду на загальних підставах шляхом пред`явлення окремого позову.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі № 308/17019/21 (провадження № 61-6904ск24) та від 06 червня 2024 року у справі № 185/9703/23 (провадження № 61-8063ск24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 305/1670/24 (провадження № 61-13537ск24), від 05 червня 2025 року у справі № 369/12078/20 (провадження № 61-6796ск25).

Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Аргументи заявників зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій та переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення попередніх інстанцій, є необґрунтованою. Правильне застосовування частини третьої статті 194 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення,розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду містаКиєва від 06 листопада 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду містаКиєва від 06 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара