Номер провадження 4-с/754/49/25
Справа № 754/8626/25
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю державного виконавця Горбатовського І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , боржник: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), суб`єкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24 задоволено її скаргу на бездіяльність державного виконавця та зобов`язано начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення, шляхом скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі № 6-114/8 від 03.08.2001 року (реєстраційний номер обтяження 1356835). Ухвала набрала законної сили 30.12.2024 року.

Як зазначає заявник, виконавчий документ - вищевказану ухвалу суду із заявою про примусове виконання рішення та іншими документами 24.04.2025 року було надіслано засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та 28.04.2025 року одержано уповноваженою особою Відділу. 05.05.2025 року на її адресу надійшло повідомлення від 30.04.2025 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, згідно п. 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». АСВП: НОМЕР_1. Не погоджуючись з цим повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу, 14.05.2025 року в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» її представником начальнику Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслано скаргу на дії головного державного виконавця Відділу, яка отримано 19.05.2025 року. До скарги було долучено виконавчий документ - належним чином завірені судом (підписано уповноваженою особою та скріплено печаткою) копії ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року та ухвала Київського апеляційного суду від 10.12.2024 року, а також, ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2025 року. Однак, 30.05.2025 року на адресу представника скаржника надійшло повідомлення від 28.05.2025 року за електронним підписом заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ю. Бучацького, з якого слідує про відмову в задоволенні скарги.

Заявник стверджує, що в діях посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) є ознаки умисного невиконання ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24, що набрало законної сили ще 30.12.2024 року, а повернення виконавчого документу є незаконним і має ознаки надмірного формалізму. При цьому заявник звертає увагу на те, що відповідно до резолютивної частини ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 по справі №754/11650/24 у Начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві є конституційний обов`язок та зобов`язання щодо виконання судового рішення, законодавством України, у тому числі Законом України «Про виконавче провадження» передбачений повний та чіткій алгоритм дій щодо не порушення її прав, а тому ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.05.2025 року було відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення ухвали суду від 30.09.2024 року. Отже, виконавчий документ відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні підстави для повернення державним виконавцем документу без прийняття до виконання, а такі дії державного виконавця є неправомірними. Відтак, заявник вважає, що посадові особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинили неправомірні дії та прийняли неправомірні рішення щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просила задовольнити її вимоги, а саме:

-визнати неправомірними дії та рішення посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24, що набрала законної сили 30.12.2024 року;

-скасувати повідомлення від 30.04.2025 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24 та повідомлення від 28.05.2025 року за результатами розгляду скарги;

-зобов`язати уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24, якою зобов`язано начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення, шляхом скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі № 6-114/8 від 03.08.2001 (реєстраційний номер обтяження 1356835);

-судові витрати, пов`язані із розглядом скарги, покласти на орган державної виконавчої служби.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.06.2025 року прийнято до провадження скаргу та зобов`язано державного виконавця надати завірену копію виконавчого провадження .

17.07.2025 року до суду надійшла заява про уточнення вимог, відповідно до якої заявник просить:

- визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця Коломієць І.М. та начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бучацького Ю.О. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 у справі №754/11650/24, що набрала законної сили 30.12.2024 року;

- скасувати повідомлення головного державного виконавця Коломієць І.М. від 30.04.2025 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24 та повідомлення начальника Відділу Бучацького Ю.О. від 28.05.2025 року про розгляд скарги та повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу;

- зобов`язати начальника Відділу Бучацького Ю.О. прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24, якою зобов`язано начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення, шляхом скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі № 6-114/8 від 03.08.2001 (реєстраційний номер обтяження 1356835).

Також, 17.07.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника заявника ОСОБА_2 у справі. У даних поясненнях представник заявника зазначає про те, що після судового засідання 17.06.2025 року у справі №754/8626/25, 26.06.2025 року стягувач повторно звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення. До заяви було долучено виконавчий документ - належним чином завірені судом копії ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року та ухвали Київського апеляційного суду від 10.12.2024 року у справі №754/11650/24, а також ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2025 року у справі №754/11650/24. Однак, на адресу стягувача 16.07.2025 року надійшло чергове повідомлення головного державного виконавця Коломієць І.М. від 10.07.2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. На думку представника заявника, зазначене тільки в чергове підтверджує доводи скаржника, що дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є неправомірними щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, і в таких діях є ознаки умисного невиконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24, що набрало законної сили ще 30.12.2024 року. З огляду на зазначене, скаржник повністю підтримує вимоги скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

21.07.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника боржника Горбатовського І.А., в яких він зазначає про те, що виконавчий документ має бути підписано уповноваженою посадовою особою та скріплено печаткою, а для прийняття відповідного рішення щодо виконання ухвали у справі № 754/11650/24 від 30.09.2024 року потрібно надати належним чином завірену копію ухвали. З урахуванням наведеного, представника боржника просив відмовити у задоволенні скарги.

В судове засідання представник заявника не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність.

Представник боржника Горбатовський І.А. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) свого представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки це не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 року у справі № 754/11650/24 задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) усунути порушення, шляхом скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі № 6-114/8 від 03.08.2001 (реєстраційний номер обтяження 1356835).

24.04.2025 року представником стягувача ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) подано заяву про примусове виконання вказаної ухвали.

30.04.2025 року головним державним виконавцем Коломієць І. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п.10 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

14.05.2025 року представник стягувача ОСОБА_2 звернулась до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) Бучацького Ю. зі скаргою на дії головного державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на яку 30.05.2025 року надано відповідь, ідентичну за змістом тексту оскаржуваного повідомлення, в якому також роз`яснено про можливість оскарження дій державного виконавця до суду.

Скаржник зазначає, що головним державним виконавцем неправомірно винесено повідомлення від 30.04.2025 року, оскільки, подана на виконання ухвала суду відповідала вимогам закону та була оформлена у встановленому законом порядку, подана до виконання за підвідомчістю, а відтак дії посадових осіб суб`єкта оскарження є неправомірними, а зазначені повідомлення підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 зазначеного Закону, визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України, передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно частини 3 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Як визначено ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Так, згідно оскаржуваного повідомлення від 30.04.2025 року вбачається, що виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання відповідно до п.10 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Однак, при цьому у повідомленні із посиланням на приписи ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу зазначено наступне: «Додатково повідомляємо, що для прийняття відповідного рішення щодо виконання вищезазначеної ухвали № 754/11650/24 від 30.09.2024 року потрібно надати належним чином завірену копію ухвали».

Проте, яким саме вимогам ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» вищевказана ухвала не відповідає - у повідомленні не зазначено. За відсутності у повідомленні обґрунтування щодо належного/неналежного завірення копії ухвали суду його не можна вважати законним та обґрунтованим.

Крім того, невідповідність виконавчого документу вимогам статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження» є самостійною підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття, а саме згідно п.6 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» і саме за вказаним пунктом такий виконавчий документ підлягав поверненню.

Відтак, виходячи із вказаних норм чинного законодавства, змісту оскаржуваного повідомлення, суд вважає, що в даному випадку повернення виконавчого документу згідно п.10 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» є необґрунтованим та передчасним. Це ж стосується і повідомлення від 28.05.2025 року за результатами розгляду скарги, в зв`язку із чим вказані повідомлення підлягають скасуванню, а дії та рішення посадових осіб суб`єкта оскарження щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття мають бути визнані неправомірними.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра,до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, повно та всебічно дослідивши надані суду докази, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з вищенаведених підстав, а саме в частині: визнання неправомірними дії та рішення посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 у справі №754/11650/24, що набрала законної сили 30.12.2024 року; скасування повідомлення від 30.04.2025 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24 та повідомлення від 28.05.2025 року за результатами розгляду скарги.

Що ж стосується вимоги заявника про зобов`язання уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 у справі №754/11650/24, то з урахуванням обставин, встановлених судом, дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме - зобов`язання уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно розглянути заяву представника стягувача про примусове виконання рішення та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаної ухвали відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , боржник: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), суб`єкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання -задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії та рішення посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24, що набрала законної сили 30.12.2024 року.

Скасувати повідомлення від 30.04.2025 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24 та повідомлення від 28.05.2025 року за результатами розгляду скарги.

Зобов`язати уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно розглянути заяву представника стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання рішення та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» по примусовому виконанню виконавчого документу - ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.09.2024 року у справі №754/11650/24, якою зобов`язано начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення, шляхом скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі № 6-114/8 від 03.08.2001 (реєстраційний номер обтяження 1356835).

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст скарги складено та підписано 22 липня 2025 року.

Суддя: