ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5892/18

Провадження № 22-ц/820/1617/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року, суддя Мазурок О.В., за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про визнання виконавчого листа №686/5892/18, виданого 08 березня 2024 року Хмельницьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 14489,76 дол. США та 2578,36 грн., таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування заяви вказала, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року у справі №686/5892/18, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №0 від 13 березня 2008 року в розмірі 14489,76 дол. США, 2578,36 грн., а також по 7089,25 грн. судових витрат з кожної.

08 березня 2024 року було видано виконавчі листи про стягнення заборгованості по кредитному договору, які станом на дату подання цієї заяви перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби.

25 квітня 2025 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Діамант+» було укладено договір факторингу №25/04/1/2025, згідно з яким АТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Діамант+» права вимоги за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту №0 від 13 березня 2008 року та за договором поруки №187005 від 13 березня 2008 року.

25 квітня 2025 року між ОСОБА_3 , як новим кредитором, та ТОВ «Діамант+» було укладено договір №1ДЛ про відступлення права вимоги за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту №0 від 13 березня 2008 року та за договором поруки №187005 від 13 березня 2008 року, підписано акт приймання - передачі права вимоги та документації, відповідно до якого новому кредитору передано права вимоги та оригінали договору про надання споживчого кредиту №0 від 13 березня 2008 року та договору поруки №187005 від 13 березня 2008 року.

01 травня 2025 року між ОСОБА_2 та новим кредитором заборгованість за кредитним договором була добровільного врегульована шляхом укладення договору про припинення зобов`язань, внаслідок чого основне зобов`язання ОСОБА_2 було припинено, претензій до ОСОБА_2 та до ОСОБА_1 новий кредитор не має.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Суд зауважив, що справа не містить доказів щодо заміни стягувача, з АТ «УкрСиббанк» на ОСОБА_3 , тому посилання ОСОБА_1 на відсутність заборгованості за рішенням суду не заслуговує на увагу.

В той же час, справа не містить доказів добровільного виконання боржником рішення суду та оплати на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

На обґрунтування скарги зазначила, що матеріально-правова підстава для стягнення боргу на підставі виконавчого листа відпала, оскільки на підставі договору про припинення зобов`язань від 01 травня 2025 року, укладеного між боржником та новим кредитором, зобов`язання було припинено шляхом часткового погашення та прощення решти боргу. Обов`язку щодо заміни сторони виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги законодавством не передбачено, у зв`язку з чим висновки суду є помилковими.

В суді представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року у справі №686/5892/18 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №0 від 13 березня 2008 року в розмірі 14489,76 дол. США та 2578,36 грн., а також судові витрати, по 7089,25 грн. з кожного відповідача.

08 березня 2024 року було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1

10 березня 2025 року постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» коштів в сумі 14489,76 дол. США та 2578,36 грн.

25 квітня 2025 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Діамант+» укладено договір факторингу №25/04/1/2025, згідно з яким АТ «УкрСиббанк» відступило на користь ТОВ «Діамант+» права вимоги за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту №0 від 13 березня 2008 року та за договором поруки №187005 від 13 березня 2008 року.

25 квітня 2025 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Діамант+» було укладено договір №1ДЛ про відступлення права вимоги за вищезазначеними договорами про надання споживчого кредиту та договором поруки, з одночасним підписанням відповідного акту приймання - передачі права вимоги та документації від 25 квітня 2025 року, згідно з яким новому кредитору ОСОБА_3 передано права вимоги та оригінали договорів про надання споживчого кредиту №0 від 13 березня 2008 року та поруки №187005 від 13 березня 2008 року.

01 травня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в результаті добровільного врегулювання питання сплати заборгованості за вищевказаними кредитним договором, було підписано договір про припинення зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява №22774/93; рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»,заява №18357/91).

У справі «Soering vs UK» [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги 5 ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд на підставі наданих сторонами доказів покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі №2-118/2001.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 ЦК України).

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 зазначала, що основне зобов`язання було припинене внаслідок укладення між ОСОБА_2 та новим кредитором ОСОБА_3 договору про припинення зобов`язань.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що виконавчий лист видано на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, відповідно до якого стягувачем відносно боржника ОСОБА_1 є АТ «УкрСиббанк», а не ОСОБА_2

ОСОБА_1 , стверджуючи про відсутність її матеріального обов`язку як боржника перед АТ «УкрСиббанк», доказів добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, чи то доказів іншого припинення зобов`язань перед АТ «УкрСиббанк» не надала.

Враховуючи, що саме по собі відступлення права вимоги АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 не свідчить про припинення грошових зобов`язань ОСОБА_1 , які виникли саме на підставі судового рішення, а також ту обставину, що АТ «УкрСиббанк», яке є стягувачем у виконавчому провадженні, не було залучено до участі у справі та, відповідно, не підтвердило припинення зобов`язань ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід визнати необґрунтованими, оскільки відповідних обставин, визначених процесуальним законом для такого висновку, боржником ОСОБА_1 в суді не підтверджено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 липня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова