Справа №705/5380/24
2/705/841/25 РІШЕННЯ
30 червня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
секретаря судового засідання Заповітряній Д.В.
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Умані в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, який обґрунтувала наступним.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано 19.09.2025 року відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради сторони по справі та третя особа по справі ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане 19.09.2005 року вищевказана квартира перебуває у приватній спільній сумісній власності по 1/3 частці в кожного з них .
На момент приватизації та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 позивач та третя особа по справі ОСОБА_3 Проживали в даній квартирі та були зареєстровані.
Спільна квартира розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2 кімнат, житловою площею 27,7 кв.м., в тому числі 1-а кімната 11,8 кв.м, 2-а кімната 15,9 кв.м, кухня площею 6,6 кв.м, вбудованої шафи 0,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалет 1.2 кв.м., коридору 7,9 кв.м., лоджії 5.8 кв.м., сараю в підвалі, загальною площею 49,4 кв.м.
Частки кожної з сторін по справі є рівними, тобто по 1/3 частці кожному.
Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначеною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Виходячи з вказаного зауважують, що частка відповідача є незначною та неподільною, тобто 1/3, натомість її частка та доньки є 2/3. Виділити відповідачу належну йому частку з облаштуванням окремої квартири неможливо, тобто дана квартира є неподільною у відповідності до часток у власності, тому вона має змогу виплатити відповідачу компенсацію за належну йому частку з розрахунку ринкової вартості даної квартири. Крім того відповідач досить тривалий час в квартирі не проживає, квартирою не користується, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні квартири та прибудинкової території не приймає.
Згідно звіту про незалежну оцінку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 проведеного ТОВ «Уманський центр оцінювачі» ринкова вартість квартири становить 600 000 гривень, 1/3 частку з якої вона пропонує виплатити відповідачу в якості компенсації в сумі 200 000 тисяч гривень. Іншого шляху окрім судового, яким би можливо було вирішити дане питання не має, тому за захистом своїх прав та інтересів вона вимушена звернутись до суду.
Просить суд припинити за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 належну ОСОБА_2 .
Стягнути з неї на користь ОСОБА_2 компенсацію за належну йому 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Зазначає, що компенсацію відповідачу за його частку у спільному майні, а саме 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в сумі двісті тисяч гривень йому виплачена і відповідач претензій до неї не має.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Мельник О.Ф. надав до суду заяву відповідно до якої просить проводити розгляд справи у їхню відсутність. Позовні вимоги визнають, оскільки відповідач отримав компенсацію за свою частку у власності в сумі 200 000 гривень від позивача.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію сторін, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту за реєстровим номером 6984 кн.181 ст.313, виготовленого Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 25.07.2005 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , власниками квартири загальною площею 49,4 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м. є ОСОБА_1 в ідеальній частці 1/3, ОСОБА_4 в ідеальній частці 1/3, ОСОБА_2 в ідеальній частці 1/3.
Витягом №8380232 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації 19.09.2005, визначено частки в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_4 1/3 та ОСОБА_2 - 1/3.
Згідно витягу зі звіту про незалежну оцінку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Уманський центр оцінювачів» на замовлення позивача, вартість квартири станом на 06.09.2024 становить 600 000 гривень.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Отже, стаття 365 ЦК України регулює випадки, коли позивач, співвласник майна, має на меті позбавлення права власності на частку майна інших співвласників, відповідачів у справі.
Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам суб`єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб`єктами права власності фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном, але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1ст.365ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України)».
Основним орієнтиром для громадян у питаннях доступу до житла, субсидій і квартирного обліку є так звана соціальна норма житла, яку Кабінет міністрів України затвердив постановою №409 від 06.08.2014, та яка дорівнює 13,65 кв.м житла на одну особу. При цьому, згідно з Житловим кодексом, мінімальна житлова площа на одну людину - 9 кв. м, а загальна - 13,65 кв. м. Ці показники є орієнтиром для оцінки відповідності житлових умов санітарним і соціальним стандартам.
Як вбачається з матеріалів справи, частка позивача та третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог, у спірному майні становить 2/3, а частка відповідача - 1/3, вартість якої дорівнює 200 000 грн., тобто частка відповідача є незначною та виділити її в натурі є неможливим з технічної точки зору, оскільки така частка буде меншою ніж визначена законодавством соціальна норма житла на одну особу.
Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла, а саме квартири АДРЕСА_1 , разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Вартість належної відповідачу частки спірного житла становить 200 000 тисяч гривень, які позивачка сплатила відповідачу, що останнім не заперечується згідно поданої до суду заяви. Після проведення повного розрахунку між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідач погодився, щоб право власності на його частку 1/3 спірної квартири було припинено і визнано за ОСОБА_1 .
З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення права відповідача на частку у спільній квартирі, яка є незначною, із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідача оскільки не завдасть істотної шкоди інтересам такого співвласника.
Враховуючи, що частка відповідача у квартирі квартири АДРЕСА_1 за своїм розміром та вартістю є незначною та виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає та не користується ним, а також те, що позивачем здійснено з відповідачем розрахунок у якості компенсації вартості за належну останньому частку, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на 1/3 частку у спільному майні та визнати право власності на таку частку за позивачем.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору, але оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50 відсотків судового збору, розмір якого становить 2 тис. грн. (1% від ціни позову), оскільки інші 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.
Враховуючи ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору в даній справі на підставі ст.5 п.10 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1000 гривень.
Керуючись ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 346, 355-358, 364, 365 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Припинити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (рнокпп НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (рнокпп НОМЕР_2 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 09.07.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський