Справа № 161/6431/25 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/667/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Антон-Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 06 квітня 2025 року одночасно із пред`явленням позову подала заяву про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 грудня 2023 року, який укладений між ОСОБА_3 та ПП «Антон-Плюс». Вказала, що після подання нею позову про поділ майна подружжя та після відмови в забезпеченні позову в справі № 161/20748/23, ОСОБА_4 як керівник ПП «Антон-Плюс» відчужив земельну ділянку кадастровий номер :22:032:0037 в користь ОСОБА_3 , якає пов`язаною із продавцем особою. Вважає, що такий договір укладено «на зло», оскільки сторони такого договору мали на меті недопущення поділу майна та звернення стягнення на майно підприємства. На земельній ділянці розміщена частина будівлі заготівельного цеху, запис про право власності відповідача ПП «Антон-Плюс» на таке майно в держаному реєстрі відсутнє, що дає їй (позивачу) обґрунтовані підстави вважати, що будівля цеху була відчужена на користь іншої особи. Набуваючи у власність будівлю цеху, що розміщена на спірній земельній ділянці, власник такого майна має легітимні очікування на набуття у власність бо користування земельної ділянки під придбаним майном від якої неможливо відокремити нерухоме майно без його знецінення. Це може свідчити про можливість обтяження спірної ділянки правами інших осіб та негативно вплинути на можливість виконання рішення суду. Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження на об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку, кадастровий номер :22:032:0037, площею 0,1511 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та розташована по АДРЕСА_1 ; будівлю заготівельного цеху /В-2/ площею 1472,1 кв. м., розміщену по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2025 року в цій праві заяву позивача задоволено частково. Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :22:032:0037, площею 0,1511 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Застосувано заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 50 000 грн та надати суду оригінал відповідного платіжного документу.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду. Вважає, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування того, що невжиття таких заходів до пред`явлення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, не надано жодних доказів для підтвердження таких обставин, а обґрунтування ґрунтуються виключно на припущеннях. Сам факт пред`явлення позову про визнання недійсним договорів купівлі-продажу не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Майно, на яке позивач просить накласти арешт, не визнано спільним майном подружжя і не подано доказів, що таке майно було придбане за рахунок спільних коштів подружжя. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, прийняти нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача.

Представник відповідача ПП «Антон-Плюс» Бенещук Л. В. вимоги апеляційної скарги визнала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 06 квітня 025 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , ПП «Антон-Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину.

За відповідачем ОСОБА_3 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :22:032:0037, яка є предметом цього спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку та заборони на її відчуження, суд першої інстанції вважав, що існує небезпека того, що ОСОБА_3 може відчужити майно до вирішення спору по суті, що значно ускладнить виконання можливого рішення про задоволення позову.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи. Між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, на яку накладено арешт. Відповідач ОСОБА_3 , якій була відчужена земельна ділянка і яка на даний час є її власником, може в будь-який момент відчужити її і це в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Колегія суддів зауважує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що є предметом оспореного договору довічного утримання, є достатнім та співмірним із позовом. Такий вид заходу забезпечення позову має тимчасовий характер і діє до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а тому відповідач (власник майна) фактично не позбавляється права користуватися спірним майном за винятком відчуження такого. Арешт майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки земельна ділянка залишається у володінні та користуванні відповідача, обмежується лише можливість розпоряджатися нею.

Предметом позову є оспорювання правочину із застосуванням наслідків недійсності, на підставі якого відбулася зміна власника конкретного спірного майна. Задоволення такого позову усуватиме правові підстави для набуття новим власником права власності на майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела, що спірне майно є спільною сумісною власністю на увагу не заслуговують, оскільки такі обставини підлягають перевірці судом на стадії дослідження доказів та встановлення обставин справи.

З огляду на наведене, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки ухвалена з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному прядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді