КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/9546/23 Головуючий у суді першої інстанції - Борець Є.О.
Номер провадження № 22-ц/824/8417/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Борця Є.О., у місті Бориспіль, у справі запозовом ОСОБА_3 до Селянського (фермерського) господарства «Карась», ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович, державний реєстратор виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Руденко Аліна Леонідівна, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації цих об`єктів нерухомого майна в Державному земельному кадастрі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до СФГ «Карась», ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації цих об`єктів нерухомого майна в Державному земельному кадастрі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, у якому, враховуючи заяву про зміну предмету позову, просив суд:

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії КВ № 106671 від 31 березня 2000 року, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 04;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу (нерухомого майна) від 08 серпня 2023 року, укладений між СФГ «Карась та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Легким В.В., зареєстрований в реєстрі за №1848;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Державному реєстрі прав) державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки: з кадастровим номером :04:002:2325 площею 0,0837 га, за реєстраційним номером 208; з кадастровим номером :04:002:2326 площею 0,0793 га, за реєстраційним номером 208; з кадастровим номером :04:002:2327 площею 0,077 га, за реєстраційним номером 208.

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з вищевказаними кадастровими номерами;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на його користь земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,24 га, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 146179 від 28 серпня 2004 року. Покласти на Відповідачів судові витрати по справі.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 , якій належала земельна ділянка площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташована в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Він, будучи спадкоємцем першої черги прийняв вказану спадщину подавши у визначений законом строк та в подальшому, 27 жовтня 2022 року уклав із ОСОБА_5 також спадкоємцем першої черги, договір про поділ спадщини, за яким позивач набув право на спадкування вказаної земельної ділянки.

Позивач вказує, що отримавши в порядку спадкування право на вище вказану земельну ділянку не зміг в установленому чинним законодавством порядку зареєструвати за собою право власності на цей об`єкт нерухомого майна у зв`язку з тим, що на межі спадкової земельної ділянки накладалась земельна ділянка площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:2260 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, яку ОСОБА_1 , придбавши 08 серпня 2023 року у СФГ «Карась» в подальшому поділив на три окремі земельні ділянки: площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325; площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002:2326; площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району.

Право власності на вказані об`єкти нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_1 , який 08 серпня 2023 року придбав первісну земельну ділянку з кадастровим номером :04:002: 2260 у СФГ «Карась».

Позивач посилався на те, що земельна ділянка не передавалась у визначеному чинним на той час Земельним кодексом України порядку у власність Селянського (фермерського) господарства «Карась», яке не мало права відчужувати цей об`єкт нерухомого майна у власність відповідача.

На підставі викладеного позивач був вимушений звернутися до суду для врегулювання спірного питання в судовому порядку та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 17 січня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №106671, виданий 31 березня 2000 року Селянському (фермерському) господарству «Карась». Визнано недійсним договір купівлі-продажу (нерухомого майна), укладений 8 серпня 2023 року між Селянським (фермерським) господарством «Карась» та ОСОБА_1 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1848. Скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на такі земельні ділянки: площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325; площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002:2326; площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району. Скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з вищевказаними кадастровими номерами, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району. У задоволенні позову в частині вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить апеляційну скаргу задовольнити та скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2025 року залишити без змін. Стягнути судові витрати за результатом розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на земельну ділянку, відтак позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження №14-93цс20)).

Наголошує, позивачем не було долучено до матеріалів справи жодних висновків земельно-технічних експертиз стосовно порушення його прав ОСОБА_1 ..

У сторони відповідача виникають сумніви стосовно об`єктивності відповіді Виконавчого комітету Золочівської сільської ради Київської області № 02-18/557 від 22 березня 2023 року, тому вважає, що вона не може бути прийнята судом.

Вказує, що суд першої інстанції ніяким чином не надав оцінки доказам стосовно перенесення до архівного шару відомостей про земельну ділянку :04:002:0214, яка належить позивачу, після цивільно-правової угоди, відсутності технічної документації із землеустрою, при цьому поклавши тягар відповідальності за зазначене на ОСОБА_1 ..

На думку сторони відповідача, оскаржуваним рішенням не враховано обставин, стосовно обґрунтованості і найменшої обтяжливості для ОСОБА_1 , чим порушено принцип пропорційності.

Представник ОСОБА_1 вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи складає 50 000, 00 грн. Детальний розрахунок суми судових витрат буде подано в порядку, передбаченим чинним процесуальним законодавством.

13 травня 2025 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що три земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:2325, :04:002:2326 та :04:002:2327, які утворились внаслідок поділу земельної ділянки кадастровим номером :04:002:2260, повністю накладаються на межі його земельної ділянки площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214, у зв?язку із цим порушуються його права у проведенні державної реєстрації успадкованої ним земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідь від 22 березня 2023 року № 02-18/557 Золочівської сільської ради є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у відповіді зазначається, що Виконавчий орган не має відповідних документів у своєму віданні, а також містить інформацію про вилучення оригіналу протоколу та рішень засідання від 25 лютого 2000 року в межах кримінального провадження. Проте, у листі-відповіді від 22 березня 2023 року № 02-18/557 Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області на адвокатський запит від 21 березня 2023 року № 1/03 чітко зазначено, що у сільської ради наявні копії протоколу та рішень цього засідання.

Тому твердження апелянта про неналежність та недопустимість вищезазначеного доказу є необґрунтованими та безпідставними, оскільки Золочівська сільська рада має копії документів, більше того надала копії протоколу та рішень, з яких вбачається, що 25 лютого 2000 року відбулось засідання дев`ятої сесії Гнідинської сільської ради XXIII скликання, на якому не приймалось рішення про передачу земельної ділянки у власність Селянського (фермерського) господарства «Карась».

Зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 20 000, 00 грн.

При апеляційному розгляді справи представники відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просили залишити без змін, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважають, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились (а.с. 98-102, т.3).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, позивача та представника позивача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 22 червня 2002 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу (а.с.14 т.1), за яким вона придбала земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для садівництва, розташовану в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

В той же день ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_9 ще один договір купівлі-продажу (а.с.15 т.1), за яким вона придбала ще одну земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для садівництва, розташовану в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

28 вересня 2004 року на підставі цих договорів ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №146179 (а.с.12 т.1). У такий спосіб вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташовану в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14 квітня 2021 року (а.с.18 т.1).

Зі змісту витягу зі спадкового реєстру №64820881 від 21 травня 2021 року (а.с.18 зворот т.1) вбачається, що після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Чернявським Ю.В. була заведена спадкова справа №90/2021. До спадкоємців першої черги за законом належали ОСОБА_3 та ОСОБА_5 27 жовтня 2022 року вони уклали договір про поділ спадщини (а.с.19 т.1), за яким позивач набув право на спадкування земельної ділянки площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташованої в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

В матеріалах цивільної справи міститься копія державного акта на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року (а.с.36 т.1), зі змісту якого вбачається, що СФГ «Карась» був власником земельної ділянки площею 0,24 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Вказаній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер: :04:002:2260. Це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №328046240 від 4 квітня 2023 року (а.с.27 т.1).

8 серпня 2023 року СФГ «Карась» уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу (нерухомого майна) (а.с.103-106 т.1), за яким СФГ «Карась» відчужив у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером : 04:002:2260 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №342010975 від 8 серпня 2023 року (а.с.107 т.1).

Зі змісту листа Золочівського сільського голови Лазаренка О.Й. №02-18/837 від 4 квітня 2024 року (а.с.224 т.1) та технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (а.с.249 т.1) вбачається, що придбана ОСОБА_1 земельна ділянка була поділена на три земельні ділянки площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325, площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002: 2326 та площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №603 від 1 квітня 2024 року (а.с.165-168 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що зі змісту п.2 договору про поділ спадщини від 27 жовтня 2022 року (а.с.19 т.1) вбачається, що ОСОБА_3 вчасно подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Чернявському Ю.В. У такий спосіб позивач прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4 , та на підставі ч.5 ст.1268 ЦК України набув право власності на земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташовану в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

З копії схеми розташування земельних ділянок (а.с.146, 175 т.1), висновків щодо перевірки електронних документів (а.с.145, 173 т.1), а також технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та поділу земельних ділянок (а.с.249, 250 т.1) вбачається, що три земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:2325, :04:002:2326 та :04:002:2327, які утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:2260, повністю накладаються на межі земельної ділянки позивача площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташованої в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Саме тому рішеннями державних кадастрових реєстраторів №РВ-024 від 20 березня 2024 року та №РВ-024 від 26 березня 2024 року (а.с.141-142, 169-170 т.1) ОСОБА_3 було відмовлено у проведенні державної реєстрації успадкованої ним земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. У зв`язку з цим позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та оформити за собою право власності на земельну ділянку. Ці обставини свідчать про те, що державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №106671, виданий 31 березня 2000 року СФГ «Карась», порушував право власності ОСОБА_3 на спадкову земельну ділянку.

Зі змісту листа Золочівського сільського голови Лазаренка О.Й. №02-18/557 від 2023 року (а.с.40 т.1) вбачається, що в архівних документах Гнідинської сільської ради відсутній другий примірних державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року. Також зі змісту цього правовстановлюючого документу (а.с.36 зворот т.1) вбачається, що він був виданий на підставі рішення Гнідинської сільської ради від 25 лютого 2000 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 березня 2000 року.

Однак зі змісту іншого листа Золочівського сільського голови Лазаренка О.Й. №02-18/1031 від 29 квітня 2024 року (а.с.242-243 т.1) вбачається, що 25 лютого 2000 року відбулось засідання дев`ятої сесії Гнідинської сільської ради XXIII скликання, на якому не приймалось рішення про передачу земельної ділянки у власність СФГ «Карась». В матеріалах цивільної справи також відсутня копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 березня 2000 року, на підставі якого був виданий оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю. Тому довід представника відповідача Климчук А.В. про те, що СФГ «Карась» значно раніше набув право власності на земельну ділянку, ніж ОСОБА_4 , суд першої інстанції визнав необґрунтованим.

З огляду на це суд вважав, що з метою відновлення порушеного права позивача належить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року.

У зв`язку з встановленням недійсності цього правовстановлюючого документа СФГ «Карась» вважається таким, що не набув право власності на земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:2260 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Тому СФГ «Карась» не мав права/повноважень відчужувати цей об`єкт нерухомого майна у власність ОСОБА_1 .. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 8 серпня 2023 року між СФГ «Карась» та ОСОБА_1 , суперечив ч. 1 ст.319 ЦК України, відповідно до якої виключно власник має право розпоряджатись своїм майном, зокрема відчужувати його у власність інших осіб.

З огляду на це суд виснував, що з метою відновлення законності належить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 8 серпня 2023 року між СФГ «Карась» та ОСОБА_1 ..

У зв`язку з встановленням недійсності означеного правочину ОСОБА_1 не набув право власності на земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:2260 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Тому він не мав права здійснювати поділ цього об`єкта нерухомого майна на земельні ділянки площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325, площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002:2326 та площею 0,077 га з кадастровим номером : 04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району.

З огляду на це суд вважав, що з метою остаточного відновлення права позивача та забезпечення юридичної визначеності у спірних правовідносинах належить скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325, площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002:2326 та площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району; а також скасувати державну реєстрацію цих об`єктів нерухомого майна в Державному земельному кадастрі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо витребування земельної ділянки від ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_1 ніколи не придбавав у порядку визначеному чинним на той час законодавством, земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташовану в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Накладення земельних ділянок відповідача на межі цієї земельної ділянки не є способом незаконного заволодіння ОСОБА_1 земельною ділянкою позивача. Тому земельна ділянка, що перебуває у власності ОСОБА_3 , не вважається такою, що перебуває в чужому незаконному володінні відповідача у розумінні ст. ст. 387, 388 ЦК України.. З огляду на це суд виснував про відсутність підстав для витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташованої в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_3 належить відмовити.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Згідно зі статтями 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок та норми безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовані положеннями статей 118 та 125 ЗК України.

Отже, виходячи із статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції при вирішенні вказаного спору позивач зазначав про те, що СФГ «Карась» не набувало у визначеному вище порядку права власності на земельну ділянку площею 0,24 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району кадастровий номер: :04:002:2260.

Суд першої інстанції, перевіряючи вказані вимоги позивача дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість вказаних вимог ОСОБА_3 .

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги колегія суддів враховує, що на підтвердження законності набуття права власності на вище зазначену земельну ділянку відповідачем у справі було надано копію державного акта на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року (а.с.36 т.1), зі змісту якого вбачається, що СФГ «Карась» був власником земельної ділянки площею 0,24 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Із копії вище вказаного державного акта на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року вбачається, що право власності СФГ «Карась» на дану земельну ділянку виникло на підставі рішення Гнідинської сільської ради від 25 лютого 2000 року та договору купівлі-продажу №617 ( а.с. 365 т.1 зв.б.).

Перевіряючи вказані обставини та ставлячи під сумнів вказані доводи відповідача у справі СФГ «Карась» суд першої інстанції посилався на те, що зі змісту листа Золочівського сільського голови Лазаренка О.Й. №02-18/557 від 2023 року (а.с.40 т.1) вбачається, що в архівних документах Гнідинської сільської ради відсутній другий примірних державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року. Також зі змісту іншого листа Золочівського сільського голови Лазаренка О.Й. №02-18/1031 від 29 квітня 2024 року (а.с.242-243 т.1) вбачається, що 25 лютого 2000 року відбулось засідання дев`ятої сесії Гнідинської сільської ради XXIII скликання, на якому не приймалось рішення про передачу земельної ділянки у власність СФГ «Карась». В матеріалах цивільної справи також відсутня копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 березня 2000 року, на підставі якого був виданий оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю. Тому суд дійшов висновку що відповідачем у справі не надано на спростування доводів позивача належних та допустимих доказів на підтвердження факту набуття у власність вище вказаної земельної ділянки площею 0,24 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району кадастровий номер: :04:002:2260.

Крім того із матеріалів справи - інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №328046240 від 4 квітня 2023 року (а.с.27 т.1) вбачається СФГ «Карась» зареєструвало право власності на вказану вище земельну ділянку лише 29 вересня 2022 року і правовою підставою для внесення відомостей до ДРРПНМ став Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 106671 виданий 31 березня 2000 року Гнідинською сільською радою Бориспільського району Київської області та відомості із Державного земельного кадастру 57755481 виданий 29 вересня 2022 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того що відповідач у справі не спростував доводи позивача проте, що ним - СФГ`Карась» вище вказана земельна ділянка набувалося з дотриманням положень ст. 116, 118 ЗК України.

Сам по собі факт реєстрації 29 вересня 2022 року права власності за СФГ «Карась» в ДРРПНМ на вище вказану земельну ділянку не може підтверджувати обґрунтованість набуття права власності на вище вказану земельну ділянку оскільки відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність належним та допустимих доказів про набуття СФГ «Карась» прав власності на вище вказану земельну ділянку.

Також суд першої інстанції встановив, що 8 серпня 2023 року СФГ «Карась» уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу (нерухомого майна) (а.с.103-106 т.1), за яким СФГ «Карась» відчужив у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером : 04:002:2260 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №342010975 від 8 серпня 2023 року (а.с.107 т.1).

Зі змісту листа Золочівського сільського голови Лазаренка О.Й. №02-18/837 від 4 квітня 2024 року (а.с.224 т.1) та технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (а.с.249 т.1) вбачається, що придбана ОСОБА_1 земельна ділянка була поділена на три земельні ділянки площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325, площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002: 2326 та площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №603 від 1 квітня 2024 року (а.с.165-168 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що зі змісту п.2 договору про поділ спадщини від 27 жовтня 2022 року (а.с.19 т.1) вбачається, що ОСОБА_3 вчасно подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Чернявському Ю.В. У такий спосіб позивач прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4 , та на підставі ч.5 ст.1268 ЦК України набув право власності на земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташовану в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Враховуючи вказані норми права та лист Золочівського сільського голови Лазаренка О.Й. №02-18/1031 від 29 квітня 2024 року (а.с.242-243 т.1), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що земельна ділянка площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002: 2260 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, яка потім була поділена ОСОБА_1 на три земельні ділянки: площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325; площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002:2326; площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району, уповноваженим на те органом місцевого самоврядування не передавалась у власність СФГ «Карась». Таким чином, СФГ «Карась» не набуло у передбаченому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку.

Встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про законність підстав для набуття права на вказану земельну ділянку СФГ «Карась».

На підставі чого судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року.

Колегія суддів наголошує, що вказаний Державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №106671 від 31 березня 2000 року порушує права позивача, а невизнання його недійсним (за відсутності належного ухваленого рішення органу місцевого самоврядування - Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області) створює ризик подальшого відчуження земельної ділянки на користь третіх осіб. Відтак, з метою відновлення порушеного права позивача вказаний акт підлягає визнанню недійсним.

У зв`язку з встановленням недійсності цього правовстановлюючого документа СФГ «Карась» вважається таким, що не набув право власності на земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:2260 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Тому СФГ «Карась» не мав права відчужувати цей об`єкт нерухомого майна у власність ОСОБА_1 .. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 8 серпня 2023 року між СФГ «Карась» та ОСОБА_1 , суперечив ч. 1 ст.319 ЦК України, відповідно до якої виключно власник має право розпоряджатись своїм майном, зокрема відчужувати його у власність інших осіб.

З огляду на це суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, що укладений 8 серпня 2023 року між СФГ «Карась» та ОСОБА_1 , з метою відновлення законності, оскільки правова підстава для укладення такого договору була відсутня.

Доводи ОСОБА_1 про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на земельну ділянку, відтак позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції оцінює критично, з огляду на наступне.

Згідно з частинами другою, третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 4.17 постанови від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 вказала, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Отже, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:2260 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району накладається на межі земельної ділянки площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташована в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Зі змісту листа Золочівського сільського голови ОСОБА_10 №02-18/837 від 4 квітня 2024 року (а.с.224 т.1) та технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (а.с.249 т.1) вбачається, що придбана ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:2260 була поділена на три земельні ділянки площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325, площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002: 2326 та площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №603 від 1 квітня 2024 року (а.с.165-168 т.1).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оскільки СФГ «Карась» не набуло у передбаченому законом порядку право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:2260, тому не мав правових підстав відчужувати вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .. Таким чином, останній не набув право власності на вказану земельну ділянку відповідно до вимог закону і не мав підстав для її поділу. У зв`язку з цим державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно, хоча і не впливає на права позивача щодо права володіння на земельну ділянку, проте на підставі ст. 152 ЗК України підлягає скасуванню як таке, що здійснене без належних правових підстав.

Тому суд апеляційної інстанції виснує, що судом першої інстанції в цій частині щодо скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на такі земельні ділянки: площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325; площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002:2326; площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району ухвалене законне та обґрунтоване рішення, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту порушеного права можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

У даній справі, що переглядається ОСОБА_1 ніколи не придбавав земельну ділянку площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташовану в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Накладення земельних ділянок відповідача на межі цієї земельної ділянки не є способом незаконного заволодіння ОСОБА_1 земельною ділянкою позивача. Тому немає підстав для звернення до суду ОСОБА_3 з віндикаційним позовом, оскільки відсутня підстава для витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,24 га з кадастровим номером :04:002:0214 з цільовим призначенням для садівництва, розташованої в СТ «Калина» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про скасування скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію таких земельних ділянок: площею 0,0837 га з кадастровим номером :04:002:2325; площею 0,0793 га з кадастровим номером :04:002:2326; площею 0,077 га з кадастровим номером :04:002:2327 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Золочівської сільської ради Бориспільського району.

На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апелянта ОСОБА_1 про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав та інтересів не знаходять свого фактичного підтвердження.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що у сторони відповідача виникають сумніви стосовно об`єктивності відповіді Виконавчого комітету Золочівської сільської ради Київської області № 02-18/557 від 22 березня 2023 року, тому вважає, що вона не може бути врахована судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 17 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 липня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв