КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2474/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» - Македона Олександра Андрійовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року (суддя Данілова Т.М.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у травні 2024 року позивач звернувся суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27 серпня 2021 року у розмірі 16 427грн 05 коп. станом на 21 березня 2024 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 27 серпня 2021 року відповідачка встановила мобільний додаток monobank, який дозволяє надавати клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.

Позивач зазначав, що особливістю monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Пройшовши реєстрацію та надавши один із пакетів документів, відповідачка підписала анкету-заяву та запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг «Monobank», шляхом застосування цифрового власноручного підпису. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням https://www.monobank.ua/terms, тарифами, що розміщені за посиланням https://www.monobank.ua/rates, складають договір про надання банківських послуг.

Позивач посилався на те, що підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила: отримання примірника договору в мобільному додатку monobank; ознайомлення та згоду з умовами договору, згідно з яким буде здійснюватись відкриття та обслуговування її рахунків, розміщення вкладів, отримання споживчого кредиту, тощо; укладення договору; зобов`язання виконувати умови договору; що інформація, передбачена ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» їй надана шляхом її розміщення у договорі та на офіційному сайті банку.

Позивач зазначав, що у п. 2 анкети-заяви до договору про надання банківських послуг monobank, відповідачка просила встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка на 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом.

Позивач стверджував, що на підставі укладеного договору відповідачка отримала

кредит у розмірі 10 000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, та зобов`язалася щомісячно сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі 4% від заборгованості (не менше 100грн, але не більше залишку заборгованості). Також тарифами по картці monobank встановлений пільговий період за карткою - до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі); пільгова відсоткова ставка - 0,00001% річних; базова відсоткова ставка - 3,1% на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості); збільшена відсоткова ставка на місяць за карткою на суму загальної заборгованості - 6,2% на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості).

Позивач посилався на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 21 березня 2024 року становить 16 427,05грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Універсал Банк» - Македон О.А. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Тим самим, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, що клієнт не був ознайомлений із вищезазначеними Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту.

Представник позивача зазначає, що приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети-заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається банком. Умови і правила, крім тих, що надавались та були отримані відповідачем у мобільному додатку, перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та, в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору із визначенням порядку та умов кредитування, прав і обов`язків сторін, всю іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Представник позивача зазначає, що клієнт беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту (пункт 3 Анкети-заяви). У Анкеті-заяві зазначено, що клієнт просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. У підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (п. 6Анкети-заяви). Вказані дії свідчать про укладення між сторонами договору, в тому числі погодження сторонами Умов і правил разом з додатками, які є невід`ємною складовою договору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 серпня 2021 року відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим

завантажила на свій смартфон мобільний додаток monobank, пройшла ідентифікацію та верифікацію шляхом відеоверифікації працівником банку, підписала цифровим електронним підписом Анкету-заяву та запевнення клієнта, чим погодилася з Умовами надання банківських послуг, що підтвердила накладенням ЦЕП на документ.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 21 березня 2024 року по рахунку, відкритому відповідачці, наявна заборгованість, яка становить 16 427грн 05коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не була надана виписка по рахунку відповідачки, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є достатнім доказом використання відповідачкою кредитних коштів та розміру її заборгованості.

Також суд першої інстанції зазначив, що сам по собі розрахунок не підтверджує виникнення між сторонами кредитних правовідносин, наявність у відповідачки заборгованості та її дійсний розмір.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У частині першій статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц сформульовано висновок, що якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Згідно із статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №

473/1433/18 викладено такі правові висновки: «цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог статті 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до відповідача, який на час звернення з позовом до суду вже помер, підлягало закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства».

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що відповідачка ОСОБА_1 була знята з реєстрації за місцем проживання 17 лютого 2022 року (с.с.49).

Згідно відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 7 лютого 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації місця проживання 17 лютого 2022 року у зв`язку із смертю.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 12 березня 2025 року, наданого апеляційному суду Київським відділом державної реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація смерті здійснена 9 грудня 2021 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 766.

Позивач звернувся до суду з даним позовом у травні 2024 року, провадження у справі відкрито ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 4 червня 2024 року.

Отже, на час звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у даній справі відповідачка ОСОБА_1 померла, тому вона не могла бути стороною у справі, а відтак суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження у справі, а помилкового відкривши провадження, повинен був його закрити, з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не перевіривши підстав зняття відповідачки з реєстрації за місцем постійного проживання, суд першої інстанції розглянув позовну заяву, пред`явлену до відповідачки, яка на час звернення до суду вже померла.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, воно підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначені обставини, апеляційний не оцінює доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись статтями 255, 367, 369, 374, 377, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» - Македона Олександра Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року скасувати.

Провадження за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук