Справа № 723/1316/25
Провадження № 2/723/2280/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Клапійчук Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні в залі суду в м. Сторожинець цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 28.03.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №27.03.2024-100003127, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10000 грн., строк кредитування 140 днів, дата повернення 14.08.2024 року, процентна ставка фіксована незмінна 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який видається кредит, денна процентна ставка 0,82%, комісія, пов`язана з наданням кредиту 1500 грн., неустойка 100 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Зазначали, що ТОВ «Споживчий центр» видав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 10000 грн., перерахувавши їх на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, відповідно до п.4.1 договору.

Відповідно до п. 9.1 договору у разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих Процентів до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 17911,99 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8376,09 грн., процентів у розмірі 7035,90 грн. та неустойки у розмірі 2500 грн.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 2153,99 грн. від 10.04.2024 року, 2153,99 грн. від 23.04.2024 року, 2153,90 грн. від 08.05.2024 року, 2153,99 від 22.05.2024 року, всього сплачено на загальну суму 8615,87 грн..

Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 17911,99 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

В судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, в позовній заяві просили цивільну справу розглянути у відсутності представника, не заперечують проти заочного вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився причини, неявки суду не повідомив, його представник адвокат Саламандик А.І. надав суду письмові пояснення, в який просив розглянути справу у відсутності відповідача та його представника, а також зазначив, що ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки позивач позов не обґрунтував та не надав жодних належних письмових доказів надання кредитних коштів відповідачу. Наявний в матеріалах справи документ квитанція не містить інформації, куди перераховано кредитні кошти і що вони були дійсно надіслані відповідачу; довідка-розрахунок не містить детальної інформації щодо розміру та структури заборгованості, тобто відсутній взагалі розрахунок заборгованості; інформація, яка міститься у вищенаведених документах між собою різниться, а обґрунтування даної різниці немає. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 28.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір (оферти) №27.03.2024-100003127.

Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) та заявку на отримання кредиту ОСОБА_1 підписав електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором Е172, який був відправлений на фінансовий номер ОСОБА_1 .

Також матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який також підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А172, який був відправлений на фінансовий номер ОСОБА_1 .

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10000 грн., строк кредитування 140 днів, дата повернення 14.08.2024 року, процентна ставка фіксована незмінна 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який видається кредит, денна процентна ставка 0,82%, комісія, пов`язана з наданням кредиту 1500 грн., неустойка 100 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши відповідачу на рахунок за номером картки НОМЕР_1 кредит в розмірі 10000 грн., що підтверджується квитанцією від 28.03.2024 року. Отже, відповідно до умов договору, кошти кредиту були надані у безготівковій формі шляхом їх перерахування за номером платіжної картки, реквізити якої надані позичальником позикодавцю з метою отримання кредиту та зазначені в кредитному договорі.

Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана ним в договорі, йому не належить.

За встановленої судом обставини перерахування на банківську картку відповідача 28.03.2024 року коштів на суму 10000 грн., часткового виконання відповідачем договору у спосіб здійснення платежів за графіком та водночас заперечення факту надання йому кредитних коштів є суперечливими.

Суд вважає, що у такий спосіб відповідач намагається уникнути виконання зобов`язання.

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №27.03.2024-100003127 становить 17911,99 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8376,09 грн., процентів у розмірі 7035,90 грн. та неустойки у розмірі 2500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки, визначені сторонами, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8376,09 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача процентів, суд вважає, що нарахування процентів позивачем здійснено відповідно до умов договору та з дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону № 3498-ІХ від 22.11.2023 року щодо розміру денної процентної ставки.

Таким чином, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за процентами в розмірі 7035,90 грн.

Щодо вимоги про стягнення неустойки в розмірі 2500 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок, із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у зв`язку із подачею позову в електронному вигляді в системи «Електронний суд». Оскільки позов задоволено частково (86%), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2083,26 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 207, 525, 610, 1048-1050, 1054, 1056 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», (місцезнаходження 01032, м. Київ вул. Саксаганського, 133-А, ), заборгованість за кредитним договором №27.03.2024-100003127 від 28.03.2024 р. в розмірі 15411,99 (п`ятнадцять тисяч чотириста одинадцять) грн. 99 коп., що складається з: заборгованістості за тілом кредиту в розмірі 8376,09 грн., заборгованості за нарахованими процентами 7035,90 грн.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», (місцезнаходження 01032, м. Київ вул. Саксаганського, 133-А, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2083,26 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя