Справа №705/3698/25
2/705/2566/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , що подана представником позивача-адвокатом Кравченко І.Ю. до Комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3», третя особа: Уманська міська рада про захист порушених прав на житло,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3», третя особа: Уманська міська рада про захист порушених прав на житло. У позові позивач вказує, що ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_2 , зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідно до архівних даних КП «Уманське РЕУ № 3», ОСОБА_3 16.07.1979 року був прийнятий на посаду покрівельника (наказ № 75 від 11.07.1979), 25.09.1986 був переведений на посаду тесляра (наказ № 78 кА від 25.09.1986, а 10.03.1988 був звільнений за власним бажанням (наказ № 9к від 03.03.1988). На підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів за № 456 від 24.10.1985 ОСОБА_4 , покрівельнику ЖЕК-3, було надано двохкімнатну службову квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 27,88 кв.м., на склад сім`ї: він, дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , згідно спільного рішення адміністрації і профсоюзного комітету ЖЕК 3, протокол від 22.10.1985 по АДРЕСА_3 . В довідці КП «Уманське РЕУ № 3» Уманської міської ради від 22.03.2019 зазначено про те, що ОСОБА_3 , 1958 р.н. прописаний та проживав за адресою: АДРЕСА_4 . До складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_1 , 1957 р.н. та донька ОСОБА_2 , 1987 р.н. Позивач зверталася з питанням щодо вищевказаної квартири, однак згідно відповіді Уманської міської ради від 03.03.2025 для вирішення питання приватизації квартири, спочатку необхідно виключити квартиру із числа службових і лише тоді буде можливість скористатися правом на приватизацію житлового приміщення. Проте, виключення житлового приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства, якщо відпала потреба в такому його використанні. Виключення житлового приміщення із числа службових проводиться згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради. Отже, спочатку необхідно виключити квартиру з числа службових і лише тоді буде можливість скористатися своїм правом і приватизувати займане житлове приміщення. 11.04.2025 КП Уманське РЕУ № 3 надало відповідь ОСОБА_1 з якої вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 є неприватизованою, знаходиться на балансі КП «Уманське РЕУ № 3», але є власністю Уманської міської ради. Вживати необхідних заходів, щодо виключення квартири з числа службових КП «Уманське РЕУ № 3» немає ніяких повноважень. Для вирішення питання щодо виключення квартири з числа службових ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 неодноразово зверталася до КП «РЕУ-3» та виконавчого комітету Уманської міської ради із відповідними заявами, в яких просила виключити квартиру АДРЕСА_1 із числа службових. Проте, станом на момент звернення до суду із даним позовом вона не отримала відмови, тому можна дійти висновку, що фактично заяви ОСОБА_1 щодо виключення квартири із числа службових навіть не розглядалися по суті. Посилаючись на норми чинного законодавства України, просить суд визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язати КП Уманське РЕУ № 3 Уманської міської ради Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2025 за вх.№ 129 про виключення квартири з числа службових, а саме шляхом звернення до виконавчого комітету Уманської міської ради із клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових.

Ухвалою судді від 01.07.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам направлено копію ухвали про відкриття провадження.

16.07.2025 на адресу суду від КП «Уманське РЕУ № 3» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що дійсно 28.03.2025 ОСОБА_1 зверталася до КП «Уманське РЕУ № 3» з проханням виключення квартири, у якій вона проживає, із числа службових. Жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства. Статтею 125 ЖК України встановлено перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, у тому числі осіб, які працювали на підприємстві, установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як 10 років. ОСОБА_3 пропрацював на підприємстві менше ніж 10 років, а саме із 16.07.1979 по 10.03.1988. Виходячи з цього, відповідач не має повноважень на власний розсуд заявляти клопотання перед власником квартири про виключення цієї квартири із числа службового житла. При вирішенні справи по суті покладалися на думку суду.

16.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника третьої особи -Уманської міської ради надійшло пояснення щодо позову, в якому вказано, що правовий статус службового житла визначений ЖК Української РСР, Положенням про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 № 37 «Про службові приміщення». Згідно п.6 Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком виконавчого комітету відповідної ради. Прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень. Зазначає, що порушень прав позивача на житло зі сторони третьої особи не встановлено, оскільки Уманською міською радою не вчинено дій, які б свідчили про обмеження права проживати у житловому приміщенні та користуватись ним, крім того не ставилось питання про його виселення з квартири АДРЕСА_5 .

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Із досліджених доказів встановлено, що відповідно до витягу з реєстру Уманської територіальної громади від 25.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 29.11.1985 за адресою: АДРЕСА_4 .

На підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів за № 456 від 24.10.1985 року ОСОБА_4 , покрівельнику ЖЕК-3, було надано двохкімнатну службову квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 27,88 кв.м., на склад сімї: він, дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , згідно спільного рішення адміністрації і профсоюзного комітету ЖЕК 3, протокол від 22.10.1985 року по АДРЕСА_3 .

Як вбачається із довідки № 384 від 15.05.2019, що видана директором КП «Уманське РЕУ № 3», ОСОБА_3 , дійсно працював в Уманській ЖЕК-3. Відповідно до архівних даних, 16.07.1979 він був прийнятий на посаду покрівельника (наказ № 75 від 11.07.1979), 25.09.1986 був переведений на посаду тесляра (наказ № 78кА від 25.09.1986), а 10.03.1988 був звільнений за власним бажанням (наказ №9к від 03.03.1988). Відповідно до наказу ЖКГ № 137 від 27.12.1990 Уманська КЕК № 3 реорганізована в Уманське ремонтно- експлантаційне управління № 3. Відповідно до наказу № 10 від 11.06.2009 Уманське ремонтно- експлантаційне управління № 3 перейменовано в КП «Уманське ремонтно- експлантаційне управління № 3».

22.09.2019 директором КП «РЕУ № 3» видано довідку ОСОБА_3 , 1958 року народження, про те, що він прописаний/проживає в АДРЕСА_4 . Склад сім`ї: дружина: ОСОБА_1 , 1957 р.н.; дочка: ОСОБА_2 , 1987 р.н.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.05.2020.

26.02.2021 виконавчим комітетом Уманської міської ради надано ОСОБА_1 відповідь про те, що ОСОБА_3 пропрацював в КП КП «Уманське РЕУ №- 3» з 1979 року по 1988 рік, тобто 9 років. Відповідно до ст.. 125 ЖК України, особи, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, це особи, які пропрацювали на підприємстві не менше, як десять років. Тому заява з приводу виведення квартири із числа службових є недоцільною та не має юридичного підґрунтя.

10.02.2025 виконавчим комітетом «Уманської міської ради» надано ОСОБА_8 відповідь № А-190, в якій вказано, що ОСОБА_3 працював покрівельником в КП «РЕУ № 3» з 1979 року по 1988 рік, тобто 9 років та у 1985 році отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , як службову. Спочатку необхідно виключити квартиру із числа службових і лише тоді буде можливість скористатися правом і приватизувати займане житлове приміщення. Виключення житлового приміщення із числа службових проводиться згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради. Відповідно до пункту 6, розділу І «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства та якщо відпала потреба в такому використанні.

На замовлення ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на квартиру по АДРЕСА_4 .

28.03.2025 до КП «Уманське РЕУ №- 3» звернулася ОСОБА_1 з письмовим зверненням про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових.

На письмове звернення ОСОБА_1 директором КП «Уманське РЕУ №3» надано відповідь № 340 від 11.04.2025, в якій вказано, що КП «Уманське РЕУ №3» є управителем будинків на підставі заключних договорів та надає послуги з управління багатоквартирними будинками. Квартира АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 , є неприватизованою, знаходиться на балансі КП «Уманське РЕУ №3», але є власністю Уманської міської ради. Вживати необхідних заходів, щодо виключення квартири із числа службових КП «Уманське РЕУ №3» немає ніяких повноважень. Для вирішення питання щодо виключення квартири з числа службових рекомендовано звернутися до судових органів.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 118 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно із частиною другою статті 121 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі - Положення).

Відповідно до пунктом 2 Положення службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Відповідно до пункту 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Аналізуючи наведене вище вбачається, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, а тому при вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки.

Доцільність перебування квартири зі статусом "службова" вирішує сам власник, а не користувач (наймач).

Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (стаття 124 ЖК України).

Статтею 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі № 757/30286/22-ц (провадження № 61-12228св23) зазначено, що питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком підприємства, установи, організації.

Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових.

Між тим, сама лише подача підприємством клопотання про виключення житла зі складу службового не передбачає обов`язку адміністрації приймати позитивне рішення з цього питання. Вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком виконавчого комітету відповідної ради. Прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень.

Сам по собі факт довгострокового проживання позивача не є підставою для виключення спірної квартири з числа службових.

Тобто, прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень, в який суд втручатись не вправі. Чинне законодавство не надає особі право на приватизацію службового житла.

Верховний Суд в постанові від 03.10.2022 р. у справі № 643/15613/19 зазначив, що особа, яка бажає приватизувати службове житло, повинна звернутися до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового. Виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, а чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника службового житлового приміщення виключити його із цього фонду.

ОСОБА_3 працював на посадах покрівельника та тесляра у КП «Уманське РЕУ № 3» 9 років після чого був звільнений за власним бажанням.

Після смерті ОСОБА_3 члени його сім`ї зверталися із заявами до відповідних органів щодо виключення квартири із числа службових та приватизації житла, однак їм було відмовлено через відсутність підстав для виключення житла із числа службових.

Разом з тим, як зазначає позивач службовий статус вказаної квартири значно обмежує можливість її сім`ї в реалізації права на безоплатну приватизацію житла, встановленого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

При цьому, варто зазначити, що право позивача на житло не порушено, оскільки її не позбавляють можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання і про виселення позивача зі спірної квартири. Доказів протилежного суду не надано.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу виконавчої влади і перебирати на себе його повноваження, а тому позовну вимогу про зобов`язання КП «Уманьке РЕУ №3» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , слід задовольнити частково, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2025 року із врахуванням висновків, які встановлені судом даним рішенням.

Що стосується позовної вимоги в частині визнання за позивачем права на виключення з числа службових квартири, слід вказати, що така задоволенню не підлягає, оскільки право на виключення квартир з числа службових мають відповідні органи державної влади за встановленою процедурою, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 128, 141, 258, 259, 263, 265, 274, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , що подана представником позивача-адвокатом Кравченко І.Ю. до Комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3», третя особа: Уманська міська рада про захист порушених прав на житло задовольнити частково.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління №3» Уманської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2025 за вх..№ 129 про виключення квартири з числа службових.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Гудзенко