ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року

м. Харків

справа № 953/3675/23

провадження № 22-ц/818/2829/25

провадження № 22-ц/818/3231/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ластівки»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року в складі судді Єфіменко Н.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ластівки» про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири, стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2023 року відбулося залиття належної йому квартири АДРЕСА_1 .

24 січня 2023 року складено акт про залиття № 24/01, відповідно до якого причиною залиття є вихід з ладу внутрішньоквартирної системи опалення через незадовільне технічне обслуговування власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 радіаторів у гостинній кімнаті з виходом на балкон, бездіяльність власника квартири АДРЕСА_2 щодо повідомлення обслуговуючої організації та виклику аварійних служб, навмисне замовчування власником квартири АДРЕСА_2 факту та обставин аварії системи опалення від власника квартири АДРЕСА_3 . Даним актом встановлено перелік пошкоджень, завданих залиттями квартири, перелік необхідних відновлювальних робіт, зазначено причину залиття. Також в акті зазначено, що відповідачка відмовилась від підпису акту та не надала доступ до обстеження своєї квартири.

Зазначив, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10 квітня 2023 року № 8051 розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття, яке відбулось 16 січня 2023 року станом на час складання цього висновку становить 120 595,00 грн.

Посилався на те, що відповідачка в добровільному порядку завдані збитки не відшкодувала.

Вважав, що йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10 000,00 грн.

Вказав, що розмір 3% річних становить 1070,49 грн, а інфляційних витрат 3654,03 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в загальному розмірі 135 319,52 грн, що складається з: 120 595,00 грн збитків, завданих залиттям квартири, 1070,49 грн 3% річних, 3654,03 грн інфляційних витрат, 10 000,00 грн моральної шкоди; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 120 595,00 грн, моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 1216,09 грн; в іншій частині позову - відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 40 000,00 грн та витрати за проведення експертизи в сумі 11 471,04 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційні скарги, в яких просила рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, додаткове рішення скасувати та відмовити у задоволенні вимог або зменшити витрати.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що голова правління ОСББ «Ластівки» Дженжеров С.А. з 26 квітня 2022 року був призваний по загальній мобілізації та проходив військову службу, внаслідок чого не виконував та не виконує обов`язки голови правління, а відтак не був присутній на комісії та не підписував акт № 24/01 від 24 січня 2023 року. Вважала вказаний акт таким, що ґрунтується на припущеннях, оскільки комісією не було обстежено її квартиру. Лист ГУНП в Харківській області не містить даних щодо сторін справи. Акт складено без її участі та нею не підписувався, оскільки її ніхто не запрошував на комісію. Зазначила, що позивач, третя особа та свідки не з`явилися до суду та не надали свої пояснення з приводу складання акту. Посилалася на те, що внесення недостовірної інформації до акту № 24/1 від 24 січня 2023 року позивачем та іншими заінтересованими особами обумовлено тим, що позивач фактично без належного з`ясування всіх обставин даної події, самостійно визначив винного та не вживав заходів до встановлення істини, хоча виходячи з встановлених обставин винними могли бути інші власники суміжних квартир або підприємство, яке відповідає за стан будинку та його систем. Зазначила, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2023 року винесена всупереч п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки в ордері, надано представником позивача, відсутні номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане. Ухвала Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року також вважала необґрунтованою, оскільки суд мав застосувати вимоги п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, а не ч.11 ст.187 ЦПК України. Посилалася на те, що позивач зловживав своїми процесуальними правами та не направив на її адресу документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, також судом не було її належним чином повідомлено про розгляд даного питання.

11 липня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційні скарги, в якому вважав судові рішення законним, а апеляційні скарги необґрунтованими та виклав доводи позовної заяви.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення та додаткове рішення суду лише в частині задоволених вимог, у зв`язку з чим апеляційний суд в частині відмовлених позовних вимог рішення суду не переглядає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення необхідно залишити без задоволення, а на додаткове рішення необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, а додаткове рішення суду змінити.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що належними й допустимими доказами доведено, що внаслідок залиття з вини відповідачки, майну позивача завдано шкоди, розмір якої ним доведено. Доказів того, що залиття належної позивачу квартири відбулося з вини інших осіб та, як наслідок, відповідальність за завдану шкоду має бути покладена не на відповідачку, суду не надано. У частині заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачка своїми неправомірними діями порушила права позивача, та, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінив розмір відшкодування у сумі 10 000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на характер справи, її значення для позивача, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 40 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 (а.с.8 том 1).

22 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ОСББ «Ластівки» з заявою про створення комісії для обстеження квартири та складання акту про залиття (а.с.10 том 1).

23 січня 2023 року наказом Голови правління ОСББ «Ластівки» Дженжероновим С.А. № 1-24/01 створена комісія з обстеження квартири АДРЕСА_4 , складання Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого постачання водопостачання (або холодного водопостачання) у складі: голова комісії - Голова правління ОСББ «Ластівки» Дженжеронов С.А., члени комісії - начальник 2-го теплового району КП «ХТМ» Марченко Є.П., проведення обстеження призначене на 24 січня 2023 року о 17:00 год., про проведення обстеження наказано повідомити власників квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 (а.с.13 том 1).

Матеріали справи містять повідомлення Голови правління ОСББ «Ластівки» Дженжерова С.А. про те, що 24 січня 2023 року о 17-00 год. буде проведено комісійне обстеження квартири АДРЕСА_3 та складання акту про залиття, у зв`язку з чим власника квартир АДРЕСА_5 у вказаний час необхідно забезпечити доступ комісії до квартир (а.с.14).

24 січня 2023 року комісією у складі головного інженера виконавця послуг (робітника комплексного обслуговування будинку, який обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та холодного водопостачання водовідведення) начальник 2-го теплового району КП «ХТМ» Марченко Є.П., голови комісії: Голова правління ОСБ «Ластівки» Дженжеров С.А., власників (представників власників) кв. АДРЕСА_6 , складено акт № 24/01 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного постачання), яким встановлено, що 16 січня 2023 року в б. АДРЕСА_7 трапилось залиття:

кухні: залиття та псування укосів вікна та балконних дверей; залиття та псування білих швів підлоги з кахлю іржою S=12,2 м.кв.; залиття та пошкодження гіпсокартонного покриття стелі S=12,2 м.кв.; відшарування та відклеювання шпалер на стінах S=20,2 м.кв.; залиття та пошкодження МДФ плінтусу 7 м.п.; пошкоджені меблі: здуття фасаду та полиць підвісних консолей шафи; корозія люстри; залиття іржою та псування тюлі. Перелік необхідних відновлюваних робіт: виведення плісняви, підготовка поверхні укосів вікна та балконних дверей до фарбування та фарбування укосів; підготовка та заміна білих швів підлоги з кахлю; виведення плісняви, підготовка поверхні стелі до фарбування та фарбування стелі: демонтаж пошкоджених шпалер, підготовка поверхі стін та поклейка шпалер, заміна МДФ плінтусу; заміна фасаду та полиць підвісних консолей шафи; реставрація люстри; приведення до належного стану тюлі або заміна; пакування та вивіз будівельного сміття;

гостинної кімнати: залиття та псування укосів вікна; залиття та ушкодження підлоги з ламінату S=14,6 м.кв.; залиття та псування білих швів підлоги з кахлю іржою S=3 м.кв.: залиття та пошкодження гіпсокартонного покриття стелі S=14,6 м.кв.; відшарування та відклеювання шпалер не стінах S=17,6 м.кв.; залиття та пошкодження МДФ плінтусу 19 м.п.; пошкоджені меблі; здуття фасаду та полиць вбудованої шафи, повне залиття та псування барної стійки; корозія люстри; залиття іржою та псування штор та тюлі; залиття та псування коврового покриття. Перелік необхідних відновлюваних робіт: виведення плісняви, підготовка поверхні укосів вікна до фарбування та фарбування укосів; демонтаж ушкодженої підлоги з ламінату, виведення плісняви, підготовка поверхні підлоги для укладення ламінату, укладення нового ламінату; підготовка та заміна білих швів підлоги з кахлю; виведення плісняви, підготовка поверхні стелі до фарбування та фарбування стелі; демонтаж пошкоджених шпалер, підготовка поверхі стін та поклейка шпалер; заміна МДФ плінтусу; заміна фасаду та полиць вбудованої шафи, заміна барної стійки; реставрація люстри; приведення до належного стану штор та тюлі або заміна; заміна коврового покриття; пакування та вивіз будівельного сміття;

спальня: залиття та псування коробки дверей спальні; пліснява укосів вікна; залиття та псування підлоги з ламінату S=18,7 м.кв.; пліснява на стіні S=7.0 м. кв.; залиття та пошкодження МДФ плінтусу 16 м.п.: пошкоджені меблі: здуття цоколю трьох тумб; залиття іржою та псування штор та тюлі; залиття та псування коврового покриття. Перелік необхідних відновлюваних робіт: заміна коробки дверей спальні; виведення плісняви, підготовка поверхні укосів вікна до фарбування та фарбування укосів; демонтаж ушкодженої підлоги з ламінату, виведення плісняви, підготовка поверхні підлови для укладення ламінату, укладення нового ламінату; виведення плісняви на стіні; підготовка поверхні стіни до фарбування та фарбування стіни; заміна МДФ плінтусу; заміна цоколю трьох тумб; приведення до належного стану штор та тюлю або заміна; заміна коврового покриття; пакування та вивіз будівельного сміття;

коридор: залиття та псування білих швів підлоги з кахлю іржою S=11,5 м.кв.; залиття та пошкодження гіпсокартонного покриття стелі S=11,5 м.кв.; залиття та пошкодження МДФ плінтусу 14 м.п. Перелік необхідних відновлюваних робіт: підготовка та заміна білих швів підлоги з кахлю; виведення плісняви, підготовка поверхні стелі до фарбування та фарбування стелі; заміна МДФ плінтусу, пакування та вивіз будівельного сміття.

В акті зазначено, що причиною залиття є вихід з ладу внутрішньоквартирної системи опалення через незадовільне технічне обслуговування власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 радіаторів у гостинній кімнаті з виходом на балкон, бездіяльність власника квартири АДРЕСА_2 щодо повідомлення обслуговуючої організації та виклику аварійних служб, навмисне замовчування власником квартири АДРЕСА_2 факту обставин аварії системи опалення від власника квартири АДРЕСА_3 .

Висновки і рекомендації комісії: причиною залиття квартири АДРЕСА_3 та завдання майнової шкоди є бездіяльність власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із завданими збитками. Усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_3 потребує виконання відновлювально-ремонтних робіт. Рекомендації: володільцю квартири АДРЕСА_2 проводити своєчасне обслуговування внутрішньо квартирної системи опалення та заміну вузлів та агрегатів.

Також в акті зазначено, що власник квартири АДРЕСА_2 відмовилась від надання доступу для обстеження квартири та відмовилась від підписання цього акту (а.с.12 том 1).

Відповідно до висновку експерта № 8051 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеної 10 квітня 2023 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», доступ до обстеження квартири АДРЕСА_2 не надано, встановити яка технічна причина аварійної ситуації на системі опалення у квартирі АДРЕСА_8 , яка мала місце 16 січня 2023 року не виявляється можливим. ???Згідно з даними акту № 24/01 від 24 січня 2023 року, залиття квартири АДРЕСА_4 відбулося 16 січня 2023 року внаслідок виходу з ладу радіатора в гостинній кімнаті в квартирі АДРЕСА_9 . ???Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень у наслідок залиття квартири АДРЕСА_10 , що мало місце 16 січня 2023 року, станом на час складання цього висновку, становить 126 596,00 грн. Розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної власнику квартири АДРЕСА_4 внаслідок залиття яке відбулося 16 січня 2023 року, станом на час складання цього висновку, становить 120595,00 грн (а.с.16-25 том 1).

Вартість проведеної експертизи становить 11 471,04 грн (а.с.26 том 1).

22 квітня 2023 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири (а.с.27-28 том 1).

Як вбачається з листа ГУНП в Харківській області №47аз/119-25/03-2023 від 02 травня 2023 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 18.10.2020, 26.12.2020, 10.08.2021, 11.08.2021, 23.08.2021, 07.09.2021, 09.09.2021, 09.10.2021 телефонували до відділу поліції та скаржилися на те, що власник квартири АДРЕСА_2 гучно слухає музику, затопив квартиру АДРЕСА_3 (а.с.81-82).

Відповідно до листа ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України № 1/14/7-163-У-4АЗ від 10 травня 2024 року старший лейтенант ОСОБА_6 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26 квітня 2022 року по 04 вересня 2023 року. Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.08.2023 року N? 85 о/с., наказом командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.09.2023 року N?254 с/ч переміщений до військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.138 том 1).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_11 належить на праві власності ОСОБА_1 , а власницею квартири АДРЕСА_12 є ОСОБА_2 , що сторонами не заперечується.

Факт залиття 16 січня 2023 року квартири АДРЕСА_11 , власником якої є ОСОБА_1 , підтверджується актом № 24/01 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного 24 січня 2023 року комісією у складі головного інженера виконавця послуг (робітника комплексного обслуговування будинку, який обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та холодного водопостачання водовідведення) начальник 2-го теплового району КП «ХТМ» Марченко Є.П., голови комісії: Голова правління ОСБ «Ластівки» Дженжеров С.А., власників (представників власників) кв. АДРЕСА_6 , який затверджений Головою правління ОСББ «Ластівки».

Причиною залиття квартири АДРЕСА_11 , за висновками комісії, є вихід з ладу внутрішньоквартирної системи опалення через незадовільне технічне обслуговування власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 радіаторів у гостинній кімнаті з виходом на балкон, бездіяльність власника квартири АДРЕСА_2 щодо повідомлення обслуговуючої організації та виклику аварійних служб, навмисне замовчування власником квартири АДРЕСА_2 факту обставин аварії системи опалення від власника квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.3 Порядку обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 серпня 2015 року № 219 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2018 року за № 1074/32526 «точка приєднання внутрішньо будинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки, перша запірна арматура на відгалуженні від стояка за межами приміщення для горизонтальної розводки (запірна арматура не належить до внутрішньо будинкової системи)».

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

В даному випадку причина залиття квартири: «вихід з ладу внутрішньоквартирної системи опалення через незадовільне технічне обслуговування власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 радіаторів у гостинній кімнаті з виходом на балкон», що свідчить про пошкодження трубопроводу саме всередині квартири АДРЕСА_2 , оскільки «вихід з ладу внутрішньоквартирної системи опалення», тобто після першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно.

Розмір матеріальної шкоди в результаті залиття становить 120 595,00 грн, який відповідачкою не спростований.

Вину у завданій позивачу шкоди відповідачкою також не спростовано.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачки, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачкою.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири ОСОБА_1 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Жодних доказів на спростування обставин, встановлених актом та висновком експерта, відповідачка не надала, з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи до суду не зверталася.

У силу вимог статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, однак у даному разі відповідачкою не спростовано презумпцію її вини, не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18).

Посилання ОСОБА_2 на те, що акт № 24/01 від 24 січня 2023 року не відповідає вимогам чинного законодавства, є безпідставними, оскільки у вказаному акті зазначено хто заподіяв шкоду. Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування. Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 263/14437/19 (провадження № 61-13709св21).

Сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідача не спростовує його вину (постанова Верховного суду від 13 березня 2019 року у справі № 727/6631/17, провадження № 61-11357св18). До того ж, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають (постанова Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 201/658/16-ц, провадження № 61-40389св18).

Твердження ОСОБА_2 про те, що голова правління ОСББ «Ластівки» Дженжеров С.А. з 26 квітня 2022 року був призваний по загальній мобілізації та проходив військову службу, внаслідок чого не виконував та не виконує обов`язки голови правління, а відтак не був присутній на комісії та не підписував акт № 24/01 від 24 січня 2023 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки хоча і ОСОБА_6 з 26 квітня 2022 року проходить військову службу, проте матеріали справи не містять доказів того, що на час складання акту № 24/01 від 24 січня 2023 року головою правління ОСББ «Ластівки» була інша особа. Також матеріали справи не містять доказів того, що підпис, наявний в акті № 24/01 від 24 січня 2023 року, не належить ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги про те, що складений акт № 24/01 від 24 січня 2023 року не є належним та допустимим доказом заподіяння позивачу шкоди, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом.

Заперечення відповідачки проти висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи як доказів також є необґрунтованими, адже даний висновок є належним та допустимим доказом розміру завданих збитків, складений за результатами візуального обстеження експертом квартири, виявлені експертом пошкодження майна відповідають тим, що описані в акт № 24/01 від 24 січня 2023 року. Докази неправильності та неповноти висновку експерта у матеріалах справи відсутні.

Також ОСОБА_2 в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надала доказів на противагу поданого позивачем висновку експерта, не спростувала визначений розмір завданих збитків, іншого висновку щодо спростування свої вини у завданні такої шкоди не надано, розмір завданої шкоди не спростовано, а отже не довела, що такий розмір визначений у висновку експерта неправильно. При цьому ОСОБА_2 клопотань про проведення будь-якої експертизи не заявляла в суді першої інстанції, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним процесуальних дій.

Доводи ОСОБА_2 про те, що винними могли бути інші власники суміжних квартир або підприємство, яке відповідає за стан будинку та його систем, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання (від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) покладено на управителя. В даному випадку залиття квартири відбулося після першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно. Таким чином ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі.

Також, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов`язаних із оплатою послуг експерта в розмірі 11 471,04 грн.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, у тому числі й моральної, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог позивача.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції правильно враховав тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану та час і зусилля витрачені ним для захисту його прав, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, а також вимоги розумності та справедливості та інші встановлені обставини справи, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення його вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідачки на його користь 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 виклала заперечення на ухвали суду першої інстанції від 07 липня 2023 року та від 19 грудня 2024 року, однак колегія суддів зазначає згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Однак ці процесуально-правові порушення, не потягли за собою помилкового розв`язання цивільно-правового спору по суті.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Матеріали справи свідчать про те, що в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Мірошник Р.С., який діяв на підставі договору про надання правничої допомоги від 24 січня 2023 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1130461 від 10 травня 2023 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5293 від 17 грудня 2018 року.

Адвокатом Мірошником Р.С. було підготовлено позовну заяву, два заперечення на клопотання, заяву про відкладення розгляду справи, заяву про долучення доказів, відповідь на відзив, супровідний лист, заяву про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника, заяву про розподіл та відшкодування судових витрат, заяву про ненадання згоди на допит у якості свідка, заяву про усунення недоліків, заяву про розгляд справи без участі, також адвокат ознайомлювався з матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції проведено судові засідання, в якому адвокат Мірошник Р.С. приймав участь, а саме 27 червня 2024 року 24 хв., 19 грудня 2024 року 24 хв., 04 лютого 2025 року 1 год. 32 хв., що підтверджується протоколами судових засідань.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано такі докази: договір про надання правової допомоги від 24.01.2023; додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 24.01.2023 тривалістю до 1 року із визначенням ціни послуг 25000,00 грн; ордер серії АХ №1227703 від 20.12.2024; додаткову угоду №2 від 24.01.2024 до договору про надання правової допомоги від 24.01.2023 тривалістю до 31.01.2025, визначенням ціни послуг 15000,00 грн; детальний опис; акт наданих послуг №06/02 від 06.02.2025.

Як вбачається з матеріалів справи судові повістки щодо розгляду питання про ухвалення у справі додаткового рішення на адреси ОСОБА_2 або її представника ОСОБА_3 судом першої інстанції не направлялись, а довідки про доставку SMS не можуть вважатись належним повідомленням, оскільки відповідної письмової заяви такого учасника справи на можливість повідомлення за допомогою засобів мобільного зв`язку матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за доцільне прийняти до уваги клопотання відповідачки про зменшення суми витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру таких витрат, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, у зв`язку з чим додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині сум стягнення.

Доводи ОСОБА_2 про те, що позивач не направив на її адресу документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, також судом не було її належним чином повідомлено про розгляд даного питання, спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин рішення суду необхідно залишити без змін, додаткове рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутих витрат на правничу допомогу з 40 000,00 грн до 20 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки по суті вимог апеляційну скаргу на рішення суду залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року в частині стягнення майнової та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року в частині стягнення майнової та моральної шкоди залишити без змін.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних витрат не оскаржувалось та не переглядалось.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити в частині сум стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина