Номер провадження: 22-ц/813/6152/25
Справа № 522/8492/25-Е
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2025 року, постановлену у складі судді Донцова Д.Ю., про повернення позовної заяви,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Представник ОСОБА_2 - адвокат Григоренко Ю.С., 17.04.2025 за допомогою електронної системи «Електронний суд», звернувся до суду із позовною заявою до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської федерації про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, а саме: з вимогами стягнути матеріальну шкоду в розмірі 350000,00 гривень, завдану внаслідок знищення/пошкодження автомобіля марки SKODA модель SUPERB, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , стягнути моральну шкоду в розмірі 350000,00 гривень.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи - повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем в установленому законом порядку не усунуто недоліки позовної заяви, заява підлягає поверненню, відповідно до вимог ч.3 ст.185 ЦПК України.

Суд першої інстанції вказував, що розглянувши заяву про усунення недоліків, суд не визнає такі дії належним виконанням вимог ухвали суду про залишення позову без руху. Сторона позивача не позбавлена можливості використання міжнародних поштових служб через треті країни для належного виконання вимог процесуального законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2025 року про повернення позову скасувати. Постановити нову ухвалу про відкриття провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального законодавства.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції було порушено конституційне право на доступ до правосуддя, передбачене ст. 55 КУ та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини. Судом не було враховано виняткових обставин, що унеможливлюють дотримання звичайного порядку повідомлення, а саме розірвання дипломатичних відносин між Україною та РФ з 24.02.2022, припинення поштового сполучення з РФ з початку повномасштабного вторгнення, неможливість використання дипломатичних каналів. Судом не було враховано практику Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, від 25.03.2022 у справі №760/14695/16. Непрактичними, непропорційними та такими, що створюють перешкоди є вимоги суду про використання міжнародних поштових служб через треті країни. Направлення документів на електронну пошту міністерства є належним.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6. 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судом апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Григоренко Ю.С., 17.04.2025 за допомогою електронної системи «Електронний суд», звернувся до суду із позовною заявою до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської федерації про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, а саме з вимогами стягнути матеріальну шкоду в розмірі 350000,00 гривень, завдану внаслідок знищення/пошкодження автомобіля марки SKODA модель SUPERB, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , стягнути моральну шкоду в розмірі 350000,00 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2025 р. позовну заяву залишено без руху. З підстав не направлення копію позову з додатками відповідачу. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

09.05.2025 представник позивача надав суду заяву про усунення недоліків, а саме зазначив, що 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів Російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500-67127 від 04.09.2022. та вих. №71/17-500-77469 від 03.10.2022). Також припинено доставку поштових відправлень до/з Російської Федерації з перших днів повномасштабного вторгнення. Таким чином, передача будь-яких документів компетентним органам Російської Федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива (лист Міністерства юстиції України вих. №100817/98748-22-22/12.1.3 від 31.10.2022). Але, в мережі Інтернет виявлено електронну пошту Міністерства юстиції Російської Федерації - , інформація про яку розміщена на сайті Міністерства юстиції Російської Федерації https://minjust.gov.ru. Зважаючи на те, що .gov.ru - головний домен російських державних сайтів, на якому знаходиться основний сайт уряду Відповідача - Росії, відповідно сайт за посиланням https://minjust.gov.ru належить державному органу Російської Федерації, а відтак електронна пошта є офіційною електронною поштою (адресою) Міністерства юстиції Російської Федерації. Враховуючи неможливість направлення документів поштовим зв`язком та дипломатичними каналами, єдиним можливим способом повідомлення Відповідача про позов залишається електронна пошта. 09.05.2025 представником позивача було надіслано копію позовної заяви з усіма додатками та перекладом на російську мову на офіційну електронну пошту Відповідача - . На підтвердження направлення документів Відповідачу додано до заяви скріншот з електронної пошти про надсилання позовної заяви з доданими до неї документами з перекладом на російську мову на електронну пошту Відповідача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи - повернуто позивачу, з підстав невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вказаних висновків з порушення вимог процесуального законодавства.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Проаналізувавши вимоги, заявлені судом в ухвалі про залишення позову без руху, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість.

У разі подання до суду позовної заяви та документів через Електронний суд позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів (ч. 1 ст. 177 та ч. 7 ст. 43 ЦПК). Якщо відповідачем у справі є фізична особа, яка не має зареєстрованого електронного кабінету в Електронному суді, такі документи направляються їй у паперовій формі листом з описом вкладення.

Визначені статтями ЦПК вимоги до форми та змісту позовної заяви, а також документів, які додаються до позовної заяви, в тому числі і щодо необхідності надання заявником доказів надсилання поданих ним документів протилежній стороні, є проявом здорового формалізму, який передбачає обов`язок всіх учасників судового процесу дотримуватися процедур, визначених законодавством, нехтування якими призводить до суттєвих негативних наслідків.

Разом з тим, суд не повинен ігнорувати об`єктивну неможливість виконання вимог щодо надіслання копій документів іншим учасникам справи в ситуації припинення дипломатичних відносин.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Суд не застосував висновки постанови ВС від 14 квітня 2022 року справа № 308/9708/19,

постанов Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року в справі №635/6172/17, постанов Верховного Суду від 14 квітня 2022 року в справі №308/9708/19, від 18 травня 2022 року в справі №428/11673/19, від 18 травня 2022 року в справі №760/17232/20-ц, від 10 лютого 2025 року в справі №524/1252/23 та інших, які стосуються аналогічних правовідносин.

Відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З урахуванням вказаного суди можуть повідомляти відповідача щодо відповідних процесуальних дій шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади України з посиланням на вебадресу відповідного судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, суд безпідставно зобов`язав позивача надати суду докази надсилання копії позовної заяви відповідачу.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом, що гарантується Конституцією України та іншими законами. Це право забезпечує можливість кожної особи захищати свої права, свободи та законні інтереси у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Судовий захист є важливою складовою верховенства права та демократичної правової держави, а також способом реалізації принципу доступності правосуддя для всіх громадян.

Щоб бути якісним, судове рішення повинно сприйматися сторонами та суспільством у цілому як таке, що стало результатом коректного застосування юридичних правил, справедливого процесу та правильної оцінки фактів, а також як таке, що може бути ефективно реалізованим. Лише в такому випадку сторони будуть переконані, що їхню справу було розглянуто й вирішено справедливо, а суспільство сприйме ухвалене рішення як фактор відновлення суспільної гармонії (пункт 31 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень).

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів ч.1 ст.4 ЦПК, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

Відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм під час вирішення питання про прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судових захист, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року в справі №910/20185/21.

У справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року зазначено, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року (пункт 65), у справі «Кудла проти Польщі» от 26 октября 2000 року (пункт 122) зазначено, що однієї із гарантій 6 Конвенції є право на забезпечення ефективного доступу до суду для того, щоб учасники судового процесу могли одержати рішення, яке стосується їх «прав та обов`язків».

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону, не звернув уваги та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (Приморського районного суду м. Одеси).

Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2025 року про повернення позовної заяви - скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: Є.С. Сєвєрова

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе