Єдиний унікальний номер судової справи 484/122/25
Номер провадження 22-ц/812/1058/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

28 липня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Філатовим Іваном Леонідовичем, рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 21 квітня 2025 року, під головуванням судді Максютенко О.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76123483, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 8 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, з послідуючими додатковими угодами до нього від 28 липня 2021 року та від 20 червня 2024 року, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру боржників №25 від 20 червня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №76123483 від 05 січня 2024 року в загальному розмірі 24 517 грн. 37 коп., з яких: 6 296 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 18 221 грн. 37 коп. заборгованість за відсотками.

Крім того, 09 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2526894, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, з послідуючими додатковими угодами до нього від 28 липня 2021 року та від 24 червня 2024 року, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру боржників №26 від 24 червня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2526894 від 09 січня 2024 року у загальному розмірі 14 250 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 10 250 грн. заборгованість за відсотками.

Окрім того, 11 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі ТОВ «Маніфою») та ОСОБА_1 було укладено договір позики №6748046, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11-01/2024, з послідуючою додатковою угодою №5 до нього від 17 липня 2024 року, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно Реєстру боржників №5 від 17 липня 2024 року до договору факторингу №11-01/2024 від 11 серпня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №6748046 від 11 січня 2024 року у загальному розмірі 11 880 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 7 880 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою.

Також, 21 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі ТОВ «Стар Файненс Груп») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №17376-12/2023, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 13 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

28 травня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №28052024, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп», вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №28052024 від 28 травня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №17376-12/2023 від 21 грудня 2023 року у загальному розмірі 37 375 грн., з яких: 13 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 24 375 грн. заборгованість за відсотками.

Крім того, 26 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №35378-11/2023, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

24 травня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24052024, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно Реєстру боржників від 24 травня 2024 року до договору факторингу №24052024 від 24 травня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №35378-11/2023 від 26 листопада 2023 року у загальному розмірі 41 250 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 31 250 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаними договорами у загальному розмірі 129 272 грн. 37 коп., з яких:

заборгованість за договором позики №76123483 у загальному розмірі 24 517 грн. 37 коп.;

заборгованість за договором позики №2526894 у загальному розмірі 14 250 грн.;

заборгованість за договором позики №6748046 у загальному розмірі 11 880 грн.;

заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №17376-12/2023 у загальному розмірі 37 375 грн.;

заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №35378-11/2023 у загальному розмірі 41 250 грн.;

Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у даній справі.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Філатов І.Л., надала до міськрайонного суду відзив, в якому просила у задоволені позовних вимог відмовити. Зазначала, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові, а отже не є належним доказом, та є лише складеним банком розрахунковим документом. У зв`язку із цим, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б безперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір.

Крім того, вказувала на те, що оскільки строк дії договору позики №76123483 від 05 січня 2024 року закінчився 03 лютого 2024 року, а договору позики №2526894 від 09 січня 2024 року 07 лютого 2024 року, то позивач не мав правових підстав нараховувати будь-які проценти після закінчення строку дії договору, що відповідає правовому висновку, викладеному у п.54 постанови Великої Палата Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №44/9519/12.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2025 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики №76123483 від 05 січня 2024 року в сумі 11 018 грн., з яких: 6 296 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 4 722 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики №2526894 від 09 січня 2024 року в сумі 7 480 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 3 480 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики №6748046 від 11 січня 2024 року в сумі 11 800 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 7 880 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №17376-12/2023 від 21 грудня 2023 року в сумі 37 375 грн., з яких: 13 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 24 375 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №35378-11/2023 від 26 листопада 2023 року в сумі 41 250 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 31 250 грн. заборгованість за відсотками.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати по справі в сумі 2 551 грн. 39 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю укладення кредитних договорів, отримання позичальником кредитних коштів за такими договорами, належністю доказів переходу прав вимог до позивача від первісних кредиторів, та оскільки відповідач порушила взяті на себе зобов`язання щодо сплати коштів за кредитними договорами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договорами, то на неї необхідно покласти обов`язок з повернення боргів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Філатов І.Л., посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення міськрайонного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів переходу від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за спірними договорами, оскільки надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не містять підпису факторів. Крім того, позивачем не надало до суду доказів на підтвердження оплати за отримання права вимоги за договорами факторингу.

Також, звернуто увагу на те, що судом першої інстанції не враховано, що надані позивачем розрахунки заборгованості за договорами позики та кредитними договорами не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також даних про розмір процентної ставки, за якою нараховувалась заборгованість за процентами. Тобто, надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості, але не підтверджують її наявність та розмір.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, були повідомлені про місце, день та час судового засідання шляхом направлення судової повістки через підсистему Електронний суд. Причини неявки в судове засідання учасники справи апеляційний суд не повідомили.

Зважаючи на вимоги ст.ст.128,130, ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема із договорів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень ч.ч.3,4,5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Щодо договору позики №76123483 від 05 січня 2024 року, колегія суддів виходить з наступного.

05 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №76123483, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с.11-14).

Згідно з договором позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, основними умовам кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

За умовами договору відповідачу надано кредитні кошти в сумі 8 500 грн, які вона зобов`язалась повернути кредитодавцю протягом 30 днів та сплатити відсотки за користування ними. Відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2.5% на добу.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, 28 липня 2021 року та 20 червня 2024 року укладено додаткові угоди №2 та №29 до договору факторингу №14/06/21, відповідно до яких первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №76123483 від 05 січня 2024 року, що підтверджується копією договору факторингу, копіями додаткових угод до договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників №25, витягом з реєстру боржників №25 (а.с.15-16,17,18,19,20).

На підтвердження наявності заборгованості за договором позики №76123483 позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2024 року становить у загальному розмірі 24 517 грн. 37 коп., з яких: 6 296 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 18 221 грн. 37 коп. заборгованість за відсотками за користування позикою (а.с.21).

Щодо договору позики №2526894 від 09 січня 2024 року встановлено.

09 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2526894, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с.22-25).

Згідно з договором позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, основними умовам кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

За умовами договору відповідачу надано кредитні кошти в сумі 4 000 грн, які вона зобов`язалась повернути кредитодавцю протягом 29 днів та сплатити відсотки за користування ними. Відповідач зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі в перший день 78.02%, з другого дня 3.00% на добу.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, 28 липня 2021 року та 24 червня 2024 року укладено додаткові угоди №2 та №30 до договору факторингу №14/06/21, відповідно до яких первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №25268943 від 09 січня 2024 року, що підтверджується копією договору факторингу, копіями додаткових угод до договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників №26, витягом з реєстру боржників №26 (а.с.15-16,17,26,27,28).

На підтвердження наявності заборгованості за договором позики №2526894 позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2024 року становить у загальному розмірі 14 250 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10 250 грн. заборгованість за відсотками (а.с.29).

Щодо договору позики №6748046 від 11 січня 2024 року, встановлено.

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики за №6748046, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі (а.с.35-41).

Відповідно до п.2.3.3 договору сума позики становить 4 000 грн.

Пунктами 2.3.4, 2.3.5, 2.3.6 договору передбачено строк позики: загальний до 27 березня 2024 року (76 днів), дата надання позики 11 січня 2024 року, дата повернення позики 27 березня 2024 року.

Пунктами 2.4.2 та 2.4.3 договору встановлено, що базова та основна процентна ставка становить 2.50000% на день.

06 лютого 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору позики №6748046 від 11 січня 2024 року, відповідно до умов якої узгоджено строк користування позикою до 26 квітня 2024 року (а.с.42-45).

11 січня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11-01/2024, а 17 липня 2024 року укладено додаткову угоду №5 до договору факторингу №11-01/2024, відповідно до яких первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору №6748046 від 11 січня 2024 року, що підтверджується копією договору факторингу, копією додаткової угоди до договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників №5, витягом з реєстру боржників №5 (а.с.49-51,52,53,54).

На підтвердження наявності заборгованості за договором позики №6748046 позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2024 року становить у загальному розмірі 11 880 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 7 880 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою (а.с.55).

Щодо договору про надання фінансового кредиту №17376-12/2023 від 21 грудня 2023 року.

21 грудня 2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №17376-12/2023, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 13 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.60-63).

Відповідно до п.1.2 договору кредит надається строком на 100 днів. Дата погашення кредиту 29 березня 2024 року.

Пунктом 1.4.1 договору передбачено, що процента ставка становить 2.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.

28 травня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №28052024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору №17376-12/2023 від 21 грудня 2023 року, що підтверджується копією договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників (а.с.66-67,68,69).

На підтвердження наявності заборгованості за договором позики №17376-12/2023 позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2024 року становить у загальному розмірі 37 375 грн., з яких: 13 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 24 375 грн. заборгованість за відсотками (а.с.70).

Щодо договору про надання фінансового кредиту №35378-11/2023 від 26 листопада 2023 року

26 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №35378-11/2023, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (а.с.74-77).

Відповідно до п.1.2 договору кредит надається строком на 360 днів. Дата погашення кредиту 19 листопада 2024 року.

Пунктом 1.4.1 договору передбачено, що процента ставка становить 2.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.

24 травня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24052024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору №35378-11/2023 від 26 листопада 2023 року, що підтверджується копією договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників (а.с.80-82,83,84).

На підтвердження наявності заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №35378-11/2023 від 26 листопада 2023 року позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2024 року становить у загальному розмірі 41 250 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 31 250 грн. заборгованість за відсотками (а.с.85).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконала, а тому у позивача, який є новим кредитором згідно з договорами факторингу, виникло право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення боргу саме у розмірі, який доведений дослідженими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не довів належними доказами перехід до нього права вимоги за кредитними договорами на підставі договорів факторингу, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний факт підтверджений дослідженими доказами: договорами факторингу, актами прийому-передачі реєстру боржників, витягами з реєстру боржників.

Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, витягів з реєстру боржників прав вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за кредитними договорами .

При цьому, доводи апеляційної скарги про недоведеність цього факту є хибними, оскільки суперечать наявним у справі доказам.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

Апеляційний суд вважає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Не спростовують цього і посилання апеляційної скарги на те, що позивачем не надано доказів виконання договорів факторингу, доказів здійснення фактором оплати за відступлені права вимоги.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даній справі договори факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не визнавалися недійсними.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2021 у справі №607/11746/17).

За такого відсутність у матеріалах даної справи доказів здійснення факторами оплати за відступлені права вимоги не свідчать про недоведеність фактів відступлення права грошової вимоги за укладеними договорами.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до відповідача за кредитними договорами позивач надав копії відповідних документів договорів, витяги з реєстрів боржників, акти приймання-передачі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за спірними договорами, оскільки витяги з Реєстрів боржників не містять підпису представника первісного кредитора та не завірено його печаткою.

Так, враховуючи те, що Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, позивачем надано витяг з Реєстру боржників, що містить лише дані відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, оскільки на його спростування відповідач не надала власного розрахунку, який б спростовував правильність розрахунків заборгованості наданих позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року у справі №753/7883/15 (провадження №61-12395св18), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не заявляла клопотання про проведення у цій справі судової економічної експертизи, не надала свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для висновку про необґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості, або встановлення іншого розміру заборгованості.

Отже, аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості, визначений позивачем, є неприйнятними, оскільки така заборгованість обумовлена невиконанням умов договору щодо повернення суми кредиту та передбачених процентів за користування кредитними коштами. Ці складові викладені в умовах укладеного договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 квітня 2025 року у справі №464/1980/23 (провадження №61-5339св24).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Філатовим І.Л., про недоведеність позивачем розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, §23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням представника відповідача, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким міськрайонний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається представник відповідача у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Філатовим І.Л., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Філатовим Іваном Леонідовичем, залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 30 липня 2025 року