"28" липня 2025 р. Справа № 363/2106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

судді Олійник С.В.

за участі секретаря Онопрієнка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною заявою, просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 15.10.2020 року за рішенням Равінатського районного суду у м. Тель-Авів-Яфо (Ізраїль)

В судове засідання заявник та представник заявника не з`явились, представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заявника, заяву підтримав та просив задовольнити та встановити факт, що має юридичне значення.

В судове засідання представник заінтересованої особи Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколова О.А. не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи.

В судове засідання представник заінтересованої особи Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Дехтяров В.В. не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи.

Ухвалою судді від 20 травня 2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Представник заінтересованої особи Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколова О.А. подала до суду письмові пояснення. В обґрунтування письмових пояснень посилається на те, що рішення про встановлення факту не може бути підставою для внесення зміна бо доповнень до актового запису цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є підставою для отримання зазначених документів. Крім того, в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». Оскільки між Україною і Ізраїлем не укладено договору про правову допомогу, то рішення суду Ізраїлю визнається в судовому порядку за принципом взаємності.

Представник заінтересованої особи Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Дехтяров В.В. подав письмові пояснення щодо заяви про встановлення факту. В обґрунтування письмових пояснень посилається на те, що встановлення факту необхідне для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні. Рішення про розірвання шлюбу Равінатського районного суду у м. Тель-Авів-Яфо (Ізраїль) від 15.10.2020 року не має проставленого апостіля, як того вимагає Гаазька конвенція. Тому заявник намагається легалізувати рішення іноземного суду не у спосіб, який передбачений чинними законодавством та положеннями Гаазької Конвенції.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положенням ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

При цьому, відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Чинне законодавство передбачає інший судовий порядок в порядку цивільного судочинства у відповідності до вимог глави 2 Розділу ІХ ЦПК України шляхом звернення до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, передбачений ст. 472 ЦПК України

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст. ст. 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що шлюб було розірвано 15 жовтня 2020 року на підставі рішення Равінатського районного суду м. Тель-Авів-Яфо (Держава Ізраїль). На підтвердження цього факту заявником подано копію вказаного рішення.

Звернення до суду із заявою про встановлення факту розірвання шлюбу, який уже підтверджено рішенням іноземного суду, є помилковим способом захисту права. Суд не має права розглядати справу про встановлення факту, що вже засвідчений рішенням іноземного суду без попередньої процедури визнання такого рішення на території України.

Таким чином, відповідно до вимог статті 293 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, слід залишити без розгляду.

Керуючись ч.4 ст.315, ч.6 ст.294, ст. ст. 260-261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в 15-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Суддя С.В. Олійник