єдиний унікальний номер справи 546/183/25
номер провадження 2/546/244/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги

установив:

У лютому 2025 року до суду звернулася представниця позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л. із вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що позивач є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води. Розмір плати за надані послуги становить: за послуги постачання теплової енергії: умовно змінна частина плати по двоставковому тарифу 1248,25 грн/Гкал (протягом опалювального періоду) умовно постійна частина плати 298,1 грн (щомісячно протягом року); плата за абонентське обслуговування 29,38 грн. Позивачем надавалися послуги з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак ОСОБА_1 належним чином не виконує свій обов`язок по оплаті послуг за теплопостачання, у зв`язку з чим за період з 01 грудня 2021 року по 01 січня 2025 року утворилась заборгованість в сумі 5080,32 грн.

Посилаючись на вищезазначені обставини, представниця позивача звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг за теплопостачання з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних в сумі 5688,81 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

27 лютого 2025 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача ОСОБА_1 , в яких відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Дані заперечення обґрунтовані тим, що 08 жовтня 2007 року квартиру ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було відключено від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП, установлено індивідуальний газовий котел, який із вищевказаної дати використовується для опалення та підігріву води. Між сторонами відсутні будь-які договірні відносин. Крім того, відповідач зазначив, що 14 жовтня 2024 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. Вказаний судовий наказ був скасований 31 жовтня 2024 року. Також відповідач зазначив, що заяву-приєднання він не підписував, оплату за послуги з постачання теплової енергії не проводилася, факт отримання послуги відсутній, оскільки квартира відключена від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП з 08 жовтня 2007 року (а. с. 19).

Ухвалою судді від 03 березня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 01 квітня 2025 року.

24 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати наслідки спливу позовної давності. Відзив обґрунтований тим, що 08 жовтня 2007 року квартиру ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було відключено від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП, установлено індивідуальний газовий котел, який із вищевказаної дати використовується для опалення та підігріву води. З 08 жовтня 2007 року послуги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з теплопостачання ОСОБА_1 не отримує, однак йому регулярно надходять письмові повідомлення про заборгованість за ненадані послуги з теплопостачання. Також відповідач зазначив, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який у подальшому було скасовано. ОСОБА_1 невідомо яким чином здійснюється нарахування за відсутності послуг з теплопостачання, оскільки у їх будинку не здійснюється опалення місць загального користування. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що частина заборгованості, яку просить стягнути позивач, знаходиться поза межами строку позовної давності (а. с. 32 33).

За клопотанням представника відповідача адвоката Казакова О.А., судове засідання було відкладене на 14 травня 2025 року.

04 квітня 2025 року до суду від представниці позивача Борути Е.В. до суду надійшла відповідь на відзив у якій вона зазначила, що за обліковими даними комунального підприємства за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 . У зв`язку з набранням чинності від 01.05.2021 р. Закону України 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», введенням в дію в повному обсязі з 1 травня 2019 року нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11. 2017 року N 2189-VIII, та враховуючи вимоги Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 09.06. 2018 р. № 2119-VIII виникла необхідність переходу на нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання комунальних послуг. Зокрема, змінюється порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в розумінні статті 6 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води.

Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення. Внутрішньобудинкові мережі центрального опалення якраз і належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. І, власне, за рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, які розташовані в місцях загального користування будинку, створюються сприятливі умови для нормальної роботи мереж водопостачання, водовідведення, інших комунікацій для всіх мешканців будинку, незалежно від того, приєднані їх помешкання до центрального опалення чи від`єднанні.

В квартирі відповідача з 2007 року встановлена індивідуальна система опалення, що не заперечується сторонами. Згідно пункту 38 постанови Кабінету Міністрів України № 830 споживач, у разі відключення його квартири від мереж централізованого опалення будинку, не звільняється від оплати за послуги з відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Оскільки квартира АДРЕСА_2 знаходиться у багатоквартирному будинку, на її власника (співвласників) покладено обов`язок нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками (співвласниками) квартир цього будинку. У житловому будинку комунальним підприємством надається послуга з постачання теплової енергії.

У будинку встановлено вузол комерційного обліку теплової енергії, який обліковує фактично спожиту теплову енергію, використану на опалення приміщень будинку.

Згідно частини 2 статті 12 Закону договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

01.10.2021 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021, якою затверджено типові публічні договори приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням

Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відповідно до приписів частини 5 статті 13 Закону у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Станом на 01.12.2021 співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії.

З огляду на викладене, з 01.12.2021 між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 діє індивідуальний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії.

Відповідно до норм пункту 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні - послуги» плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі Правила № 830), та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, (далі Методика), що розраховується, виходячи з розміру тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, в межах граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Починаючи з 01.12.2021 розподіл обсягів спожитої теплової енергії між споживачами у багатоквартирному будинку проводиться відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII від 22.06.2017 (далі Закон про комерційний облік), Правил № 830 та Методики.

Згідно пункту 14 Правил № 830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Відповідно до пункту 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ їх житлових/нежитлових приміщень. При цьому загальна кількість розподіленої між квартирами теплової енергії не перевищувала обсягу спожитої теплової енергії за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії.

Згідно з положенням Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182, та Правил № 830, споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Зважаючи на викладене вище, нарахування за послугу з постачання теплової енергії ОСОБА_1 проводиться підприємством відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо застосування строків позовної давності представниця позивача посилалася на те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України.

Спірний період між сторонами виник з 01.12.2021 по 01.01.2025.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, Законом встановлено, що на строк дії карантину подовжувалися усі основні процесуальні строки, встановлені як для учасників справи, так і для суду. Зокрема на строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Карантин діяв в Україні з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, тобто тривав три роки три місяці та 19 днів.

Відповідно до пункту 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан запроваджено в Україні 24 лютого 2022 року, і на час розгляду справи він триває.

Таким чином, трирічний строк позовної давності, який міг тривати з 01.12.2021 по 01.12.2024, продовжено на строк дії карантину, який тривав три роки три місяці та 19 днів, тобто до 20 березня 2027.

Крім того, до закінчення даного строку в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку з чим з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено.

Таким чином, при зверненні до Решетилівського районного суду Полтавської області

19.02.2025 з даним позовом, позивачем строк позовної давності за період з 01.12.2021 року не пропущений (а. с. 41 44).

11 квітня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Казакова О.А. надійшли заперечення, у яких він зазначив, що з 2007 року в квартирі відповідача встановлена індивідуальна система опалення, отже він не є споживачем послуг теплової енергії від централізованої системи теплопостачання. Зазначає, що позивач вказує, що теплова енергія розподіляється по всьому будинку, але ж квартира відповідача також опалюється і за рахунок тепловиділення від опалення квартири Позивача теплова енергія також йде на загальнобудинкові потреби. В вищезазначеному будинку відсутні опалювальні прилади в місцях загального користування, так як технічною документацією будинку взагалі не передбачені опалювальні прилади в місцях загального користування, тому теплова енергія на неіснуючі прилади не може використовуватися. Таким чином у відповіді на відзив Позивачем не наведено жодних правових підстав обґрунтованості своїх заперечень та жодного належного і допустимого доказу в їх обґрунтування (а. с. 53).

За клопотанням представниці позивача судове засідання 14 травня 2025 року було відкладене на 10 червня 2025 року.

02 червня 2025 року до суду від представниці позивача Борути Е.В. до суду надійшла заява, у якій вона зазначила, що квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному житловому будинку з централізованою системою опалення. Зазначений будинок вводився в експлуатацію комплексом інженерного обладнання, до якого входять і прилади централізованого опалення. Позивач надає послуги з теплопостачання вищезазначеного житлового будинку. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення , від кожної її ділянки і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативів температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 . Також у даній заяві представниця відповідача посилалася на постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №703/58/16 ц та від 03 жовтня 2019 року у справі №539/2966/15-ц, у яких суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами. Крім того у справі №311/3489/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Представниця позивача зазначає, що чинними нормативно правовими актами не передбачено звільнення споживачів від їх обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення складається не лише з приладів опалення, а й з трубопроводів та арматури. Відтак відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №357/4664/15-ц.

Згідно акту про відключення квартири АДРЕСА_4 від внутрішньобудинкових мереж ЦО ГВП, складеного 08.10.2007 представником ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в присутності споживача ОСОБА_1 прилади опалення відокремлені від ЦСО. Відключення виконано шляхом видимого розриву заварюванням приєднань радіаторів (ковекторів) заварюванням стояків; залишено ізольованих стояків 7 штук. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалювальних приміщень, МЗК та допоміжних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга постачання теплової енергії не надається. Відповідно до пункту 11 розділу IV Методики

розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої

наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Твердження адвоката Казакова О.А. про те, що проектом на будівлю/будинок АДРЕСА_5 не було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, не підтверджено належним чином (а. с. 64 65).

Судове засідання 10 червня 2025 року за клопотанням відповідача було відкладене на 25 липня 2025 року.

У судове засідання 25 липня 2025 року представниця позивача не з`явилася, у письмовій заяві від 02.06.2025 просила розгляд справи проводити без участі позивача (а. с. 39).

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, до суду 24 липня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява у якій він просив проводити судове засідання за його відсутності, позов не визнає у повному обсязі з викладених у відзиві підстав (а. с. 101).

У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, ураховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, установлені судом

Судом установлено, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано по АДРЕСА_1 (а. с. 26).

Позивачем до позову було додано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року (а.с. 5-6). Вказаний договір не містить підпису відповідача.

З розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , складеного позивачем, установлено, що за період з січня 2024 року по грудень 2024 року включно за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилась заборгованість в сумі 5080,32 грн, 3993,25 грн заборгованість за постачання теплової енергії, 1087,07 грн заборгованість за абонентське обслуговування (а.с. 10). Також згідно наданого розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми боргу за адресою: АДРЕСА_1 , установлено, що за вказаний період за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилась заборгованість в сумі 120,05 грн (а.с. 11).

До письмових заперечень було додано копію судового наказу, виданого Решетилівським районним судом, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в сумі 4412,43 грн (а.с. 20). Зазначений судовий наказ було скасовано ухвалою Решетилівського районного суду від 31 жовтня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу (а.с. 21).

Також до письмових заперечень та відзиву на позов було додано копію Акту про відключення квартири (приміщення) від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП (а.с. 23, 34). Згідно із вказаним документом 08 жовтня 2007 року представником ВП «Полтаватеплоенерго» інженером Кондартьєвим та власником квартири ОСОБА_1 , які підтверджували відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема у даному акті зазначено, що місця загального користування не опалюються згідно довідки власника будинку б/н від вересня 2007 року.

З архівних даних (показників кількості спожитої теплової енергії) вузла комерційного обліку теплової енергії житлового будинку по АДРЕСА_3 за період з 01.12.2021 по 31.01.2025 вбачається, що вузол обліку теплової енергії за указаний період обраховував температуру в подавальному та зворотньому напрямках, містяться показники енергії MWh та об`єм у м3 (а. с. 66 90).

Відповідно до акта допуску до експлуатації комерційного вузла обліку теплової енергії №139Ж державна повірка вузла обліку за адресою АДРЕСА_3 була проведена 28 серпня 2015 року. Також у даному акті зазначено теплове навантаження опалення - 0,259767 Гкал/год, межі вимірювання витрати теплоносія водоміром м3 / год 0,6 15,0, проектна витрата теплоносія м3 / год 10,4, межі вимірювання різниці температур - 3,0 150 ° С, межі вимірювання температур - 1,0 180 ° С (а. с. 91).

Відповідно до акта прийняття на абонентський облік вузла обліку теплової енергії №139Ж після проведення повірки 26 липня 2019 року було проведено державну повірку вузла обліку за адресою АДРЕСА_3 та прийнято на абонентський облік з 10 жовтня 2019 року по 26 липня 2023 року (звор. а. с. 91).

Згідно акта прийняття на абонентський облік вузла обліку теплової енергії №139Ж після проведення повірки 30 червня 2023 року було проведено державну повірку вузла обліку за адресою АДРЕСА_3 та прийнято на абонентський облік з 06 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року (а. с. 92).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22.

Положенням статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулювалися (на час відключення відповідача від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення) «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Відповідачу проведено нарахування за опалення місць загального користування та утрати теплової енергії трубопроводами, розташованим у будинку.

Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку.

Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами.

Висновок суду базується на висновках Верховного Суду, висловлених у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/16-ц.

Крім того суд зазначає, що відповідно до пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 серпня 2019 року № 830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі Методика).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Методики загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Згідно пункту 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та міжопалювальний період пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 8 розділу V Методики).

Як було установлено судом квартиру відповідача було відключено від мережі централізованого опалення.

З огляду на вищевказані положення законодавства, для квартир з індивідуальним опаленням нарахування витрат на теплову енергію здійснюється за транзитні ділянки трубопроводів та за загальнобудинкові потреби (забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення).

Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18 вказав, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

З цих підстав суд не приймає викладені у відзиві заперечення сторони відповідача про відсутність отриманих послуг з централізованого опалення у місцях загального користування та обов`язку їх оплачувати, оскільки відповідне нарахування плати проводиться за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення.

З огляду на вищезазначені обставини, суд уважає, що позивачем нарахування за послугу з постачання теплової енергії здійснювалося у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо плати за абонентське обслуговування суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Так само положенням пункту 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, установлено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів

Згідно з положенням пункту 38 цих Правил споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Судом установлено, що починаючи з грудня 2021 року відповідачу щомісяця по квартирі АДРЕСА_2 проводилося нарахування плати за абонентське обслуговування в сумі 29,38 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 10).

Ураховуючи вищенаведене, вимога позивача у частині стягнення заборгованості за абонентське обслуговування також є правомірною та підлягає до задоволення.

Щодо поданої стороною відповідача заяви про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові 26 лютого 2025 року у справі № 754/4237/22.

У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Окрім того у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Воєнний стан триває і на даний час.

У свою чергу позивач звернувся до суду 25 лютого 2025 року.

Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Між тим позивач просив стягнути заборгованість, починаючи з грудня 2021 року.

Таким чином заборгованість у сумі 5080,32 грн, яка виникла з грудня 2021 року по грудень 2024 року, тобто в межах позовної давності, підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 .

Крім цього позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заявлено вимогу про стягнення трьох процентів та інфляційних втрат за період з січня 2024 року по грудень 2024 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17).

Тобто на дані правовідносини також поширюється норма статті 625 ЦК України, а тому позивач має законне право на стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних.

При розрахунку трьох процентів річних суд ураховує положення пункту 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, відповідно до якого розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором.

Таким чином початок періоду прострочення за кожним щомісячним платежем припадає на 1 число кожного наступного місяця за місяцем, у якому має здійснюватися оплата послуги.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22).

Відповідно розрахунок трьох процентів річних здійснюється судом щомісячно таким чином:

заборгованість станом на січень 2024 року становила 3483,96 грн, кількість днів прострочення - 31 (01.03.2024 31.03.2024), отже три проценти річних за січень 2024 року становить 8,70 грн (3417,21 х 3 х 31 : 365 :100);

заборгованість станом на лютий 2024 року становила 3814,4 грн, кількість днів прострочення - 30 (01.04.2024 30.04.2024), отже три проценти річних за лютий 2024 року становить 9,4 грн (3814,4 х 3 х 30 : 365 :100);

заборгованість станом на березень 2024 року становила 4060,51 грн, кількість днів прострочення - 31 (01.05.2024 31.05.2024), отже три проценти річних за березень 2024 року становить 10,35 грн (4060,51 х 3 х 31 : 365 :100);

заборгованість станом на квітень 2024 року становила 4265,53 грн, кількість днів прострочення - 30 (01.06.2024 30.06.2024), отже три проценти річних за квітень 2024 року становить 10,58 грн (4265,53 х 3 х 30 : 365 :100);

заборгованість станом на травень 2024 року становила 4294,91 грн, кількість днів прострочення - 31 (01.07.2024 31.07.2024), отже три проценти річних за травень 2024 року становить 10,94 грн (4294,91 х 3 х 31 : 365 :100);

заборгованість станом на червень 2024 року становила 4324,29 грн, кількість днів прострочення - 31 (01.08.2024 31.08.2024), отже три проценти річних за червень 2024 року становить 11,02 грн (4324,29 х 3 х 31 : 365 :100);

заборгованість станом на липень 2024 року становила 4353,67 грн, кількість днів прострочення - 30 (01.09.2024 30.09.2024), отже три проценти річних за липень 2024 року становить 10,74 грн (4353,67 х 3 х 30 : 365 :100);

заборгованість станом на серпень 2024 року становила 4383,05 грн, кількість днів прострочення - 31 (01.10.2024 31.10.2024), отже три проценти річних за серпень 2024 року становить 11,17 грн (4383,05 х 3 х 31 : 365 :100);

заборгованість станом на вересень 2024 року становила 4412,43 грн, кількість днів прострочення - 30 (01.11.2024 30.11.2024), отже три проценти річних за вересень 2024 року становить 10,88 грн (4412,43 х 3 х 30 : 365 :100);

заборгованість станом на жовтень 2024 року становила 4441,81 грн, кількість днів прострочення - 31 (01.12.2024 31.12.2024), отже три проценти річних за жовтень 2024 року становить 11,32 грн (4441,81 х 3 х 31 : 365 :100).

З огляду на принцип диспозитивності, суд не може вийти за межі нарахованих позивачем трьох процентів річних у кожному місяці, а тому до стягнення за січень 2024 року підлягає 8,70 грн, за лютий 2024 року 9,09 грн, за березень 2024 року 10,35 грн, за квітень 2024 року 10,52 грн, за травень 2024 року 10,94 грн, за червень 2024 року 10,66 грн, за липень 2024 року 10,74 грн, за серпень 2024 року 11,17 грн, за вересень 2024 року 10,88 грн та за жовтень 2024 року 11,32 грн.

Ураховуючи, що початок періодів прострочення платежів за листопад та грудень 2024 року припадає на 01 січня та 01 лютого 2025 року відповідно та те, що позивачем розрахунок трьох процентів річних було здійснено в межах 2024 року, то судом розрахунок трьох процентів річних за листопад та грудень 2024 року не здійснюється.

Таким чином загальна сума трьох процентів річних за 2024 рік становить 104,37 грн, а не 120,05 грн, як просив позивач.

Щодо розрахунку інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Так, позивачем до позову було подано розрахунок інфляційних збитків від простроченої суми боргу за період з січня 2024 року по грудень 2024 року. Тому саме за цей період судом здійснюється розрахунок інфляційних втрат. При цьому позивач просив стягнути суму 488,44 грн.

З даної сумою суд погоджується не у повній мір з таких підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 вказано: «оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 16 до останнього дня місяця включно, розрахунок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 916/1883/16 (пункт 43), від 8 травня 2019 року у справі № 904/2156/18, від 20 вересня 2019 року у справі № 904/4342/18 (пункт 46), від 14 січня 2020 року у справі № 924/532/19 (пункт 23), від 29 квітня 2020 року у справі № 910/1193/19 (пункт 5.2.8), від 18 червня 2020 року у справі № 904/3491/19 (пункт 9.11)). З огляду на вказане інфляційні втрати за прострочення оплати за послуги, надані, наприклад, у травні 2016 року, які мали бути оплачені до 20 червня 2016 року включно, слід розраховувати, з липня 2016 року».

Ураховуючи викладене та положення пункту 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, інфляційні втрати за січень 2024 року слід розраховувати з березня 2024 року, за лютий 2024 року з квітня 2024 року і так далі.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

За офіційними даними Державної служби статистики України індекс інфляції за березень 2024 року становив 100,5 % , квітень 2024 року 100,2 %, травень 100,6 %, червень 102,2%, липень 2024 року 100,0%, серпень 2024 року 100,6%, вересень 2024 року - 101,5%, жовтень - 101,8%, листопад 2024 року 101,9%, грудень 2024 року 101,4%.

Тому відповідно до установленої судом розміру заборгованості, на яку слід нарахувати інфляційні втрати за період з січня 2024 року до жовтня 2024 року, наведеної у розрахункутрьох процентів річних, сума таких втрат, що має компенсувати відповідачка, становить: за прострочення оплати послуг за січень 2024 року - 15,79 грн, лютий 2024 року 6,83 грн, березень 2024 року 22,89 грн, квітень 2024 року 89,33 грн, травень 2024 року 0 грн, червень 2024 року 25,77 грн, липень 2024 року 64,86 грн, серпень 2024 року 65,32 грн, вересень 2024 року 83,28 грн, жовтень 2024 року 61,77 грн, а всього 435,84 грн.

Інфляційні втрати за оплату послуг, наданих у листопаді та грудні 2024 року не виникли у періоді, який позивач зазначив у його розрахунку.

Так само, ураховуючи принцип диспозитивності, суд не може вийти за межі нарахованих позивачем щомісячних сум інфляційних втрат, а тому до стягнення за січень 2024 року 12,64 грн, лютий 2024 року 6,83 грн, березень 2024 року 19,07 грн, квітень 2024 року 08,12 грн, травень 2024 року 0,0 грн, червень 2024 року 25,77 грн, липень 2024 року 0,0 грн, серпень 2024 року 26,12 грн, вересень 2024 року 65,75 грн, жовтень 2024 року 61,77 грн, а всього 226,07 грн.

Тому у частині стягнення інфляційних втрат позов підлягає до часткового задоволення.

Таким чином загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за надані послуги з постачання теплової енергії становить 5410,76 грн, з яких: 5080,32 грн заборгованість за надані послуги, 104,37 грн три проценти річних та 226,07 грн інфляційні втрати.

У зв`язку з цим позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» слід задовольнити частково.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З платіжної інструкції №122607223 від 20 лютого 2025 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн (а. с. 1).

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 5753,61 грн, тобто 95,11 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2879,93 грн.

На підставі вищевикладеного, та керуючись статтями 10, 11, 12, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 5410 (п`ять тисяч чотириста десять) гривень 76 копійок, з яких: 5080 гривень 32 копійки - заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії, 104 гривні 37 копійок три проценти річних та 226 гривень 07 копійок інфляційні втрати.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»судовий збір в розмірі 2879 гривень 93 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місцезнаходження: вул. Польська, 2а, м. Полтава, 36008, ІКЮО в .

Представниця позивача Сотник Ірина Леонідівна, службова адреса: вул. Польська, 2а, м. Полтава, 36008.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Суддя Ю.В. Зіненко