Справа № 461/903/24 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В.
Провадження № 22-ц/811/725/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року в складі судді Кітова О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, -

встановив:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь», у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.07.2024, просив cтягнути солідарно з Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» на користь позивача матеріальні збитки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі: 80564,82 гривень - на відшкодування трьох процентів річних за період з 16.11.2018 по 31.08.2024; 309540,95 гривень - на відшкодування інфляційних втрат за період з листопада 2018 по 01 червня 2024 року; 2928216,90 гривень - на відшкодування упущеної вигоди, яку він мав можливість отримати, якби 36 разів він вніс кошти на депозитні рахунки, а всього 3318322,67 гривень та 977531,00 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування заявленого позову покликався на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року у цивільній справі №461/2830/18 за позовом до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь», стягнуто з Кредитної спілки «Либідь» на його користь 46345,04 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2018 року у справі №461/2830/18 виправлено описку допущену в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року у цій справі, та ухвалено вважати правильним в даному рішенні суму нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 463454,04 грн.

16.11.2018 рішення суду набрало законної сили. 23.01.2019 видано виконавчий лист №461/2830/18, який позивачем скеровано на виконання до Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві.

На сьогодні у Голосіївському районному відділі ДВС у м. Київ відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 по вище вказаному виконавчому листу та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду.

Вважає, що необґрунтована відмова Кредитної спілки «Либідь» у поверненні йому грошових коштів відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року у справі №461/2830/18 є протиправною. Вказує на те, що такими діями кредитна спілка «Либідь» спричинила йому майнову шкоду у виді упущеної вигоди.

Окрім цього, позивач стверджує, що у зв`язку з порушенням КС «Либідь» своїх грошових зобов`язань за депозитними договорами, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в фізичному болі, внаслідок погіршення стану здоров`я, та душевних стражданнях через неможливість користуватися та вільно розпоряджатися належними йому грошовими коштами, яку оцінює в розмірі 977531,00 грн. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. Вважає ухвалене рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, без дослідження зібраних у справі доказів, щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів скарги покликається на те, що згідно із інформацією про виконавче провадження ВП НОМЕР_1, на даний час рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року у справі №461/2830/18 не виконане. Виконавче провадження НОМЕР_1 є відкритим та тривають виконавчі дії, боржник ухиляється від виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів у розмірі 463 454,04 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування відхилення відповідних доказів, що у свою чергу є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Вказує на те, що суд залишив поза увагою клопотання про витребування у відповідача доказів про виконання ним грошового зобов`язання, щодо виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року у справі №461/2830/18.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що така вимога є похідною від основної вимоги (про стягнення матеріальних збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання). Відповідно до поданої позовної заяви, позивачем заявлено дві основні вимоги: щодо стягнення матеріальних збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 16.10.2018 у справі №461/2830/18 та щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 16.10.2018 у справі №461/2830/18. Тобто у заяві немає основної та похідної вимоги, тому незалежно від задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків, позовна вимога про стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди заявлена на підставі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 16.10.2018 у справі №461/2830/18.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, в судове засідання 22 липня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з огляду на таке

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїхвимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, позивач не надав доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача матеріальних збитків.

З наявної у матеріалах справи Інформації про виконавче провадження від 25.01.2024 неможливо встановити, чи відбувалися стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 .

Також суд врахував, що вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану, а тому задоволенню не підлягають.

Суд також вважав не встановленими факти, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення вимог позивача про стягнення матеріальних збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди за несвоєчасне виконання останнім грошових зобов`язань за договорами є похідною вимогою від основної вимоги про стягнення з відповідача матеріальних збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за згаданими договорами, у задоволенні яких відмовлено, суд не вбачав підстав для стягнення моральної шкоди.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що між Львівською філією кредитної спілки «Либідь» та позивачем ОСОБА_1 , як членом кредитної спілки, було укладено договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року у цивільній справі №461/2830/18 позов ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь», про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, задоволено частково. Стягнуто з Кредитної спілки «Либідь» на користь ОСОБА_1 46 345 (сорок шість тисяч триста сорок п`ять) гривень 04 копійки нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. У решті задоволення позовних вимог відмовити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2018 року у цивільній справі №461/2830/18 виправлено описку, допущену в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року по справі ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Ухвалено вважати правильним в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року, суму нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 463 454,04 грн.

У рішенні від 16.10.2018 зазначено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.04.2012 стягнуто з Кредитної спілки «Либідь» в користь ОСОБА_1 12815,75 грн. заборгованості по депозитному вкладу, 6193,85 грн. - нарахованих відсотків, 2257,13 грн. - збитків, у зв`язку з інфляцією, 2686,80 грн. пені, а всього 23 953,53 грн. Рішення набрало законної сили та Голосіївським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження з його виконання.

16 листопада 2018 року вказане рішення суду у справі №461/2830/18 набрало законної сили та 23 січня 2019 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/2830/18, який позивачем скеровано на виконання до Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві.

Згідно із постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Бондаренко М.В. від 12.03.2019, відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №461/2830/18 від 23.01.2019.

Відповідно до Інформації про виконавче провадження ВП НОМЕР_1, станом на 12.11.2019 стягнень по виконавчому провадженню не проводилось. Вказане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП НОМЕР_2. Інформація щодо виконання вказаного виконавчого провадження повністю чи частково відсутня.

У позовній заяві та уточненій заяві наведено розрахунок, відповідно до якого три проценти річних від простроченої суми 463454,04 грн. за період з 16.11.2018 до 31.08.2024 становить: (463454,04*3*2115)/365=80564,82 грн.; інфляційні втрати з листопада 2018 року по 01 червня 2024 року становить: 101,4*100,8*104,1*105,0*110,0*126,6*105,1*102,0=166,79%, сума боргу 463454,04 грн. х на індекс інфляції 166,79% (166,79) становить =772994,99 грн. Отже сума до сплати становить 309 540 грн. 95 коп (772994,99-463454,04=309540,95).

До позовної заяви позивачем надано зведену таблицю індексів споживчих цін з 2000 по 2023 р.р.

Також позивач визначив суму упущеної вигоди, здійснюючи власні розрахунки від стягнутої за судовим рішенням від 16.10.2018 пені, які б він міг скористатись депозитними вкладами та отримати відсотки від користування коштами.

На підтвердження проведених розрахунків упущеної вигоди позивач надав договір 57/20 від 27.08.2020 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Інвестиційний», заяву-договір №12144-Д/16 від 08.09.2022 про надання банківської послуги (вкладні (депозитні) рахунки), що є договором про приєднання до умов публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Банк Альянс», заяву-договір на оформлення банківського вкладу (депозиту) та приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» №192773 від 26.01.2023 .

Як зазначено вище, звертаючись до суду з позовом, позивач просив про солідарне стягнення грошових коштів, як з Кредитної спілки «Либідь» так і з Львівської філії КС «Либідь».

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

В свою чергу, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша, третя статті 95 ЦК України).

Філії та представництва, а також відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, у яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі №760/32455/19.

Подібний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі №295/6062/22.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Львівська філія КС «Либідь» є відокремленим підрозділом КС «Либідь», здійснює свою діяльність від імені та в інтересахКС «Либідь».

Отже, Львівська філія КС «Либідь» є відокремленим підрозділом, який не є юридичною особою, а отже не наділений цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі в частині вимог до філії.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникаютьз підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Результат правового аналізу статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження№ 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Звертаючись до суду з позовом, та покликаючись на положення ст. 625 ЦК України, ОСОБА_1 вважає, що має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання судового рішення від 16.10.2018 у справі №461/2830/18, яким стягнуто з Кредитної спілки «Либідь» на його користь 463 454 грн. 04 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме заборгованості по депозитному вкладу 12815,75 грн., відсотків в розмірі 6193,85 грн, збитків у зв`язку з інфляцією в сумі 2257,13 грн. та 2686,80 грн. пені, а всього 23 953 грн. 53 коп., про яке встановлено в судовому рішенні від 02.04.2012 року у справі №2-851/11.

Тобто звертаючись у 2018 році до суду з позовом про стягнення пені, позивач фактично взяв за основу судове рішення, яким було стягнуто, окрім вкладу та нарахованих відсотків, також інфляційні втрати від основного зобов`язання.

Водночас, звертаючись до суду у 2024 році, ОСОБА_1 нарахував інфляційні втрати не на основне зобов`язання, а на пеню, в той час як нарахування інфляційних втрат на пеню чинним законодавством не передбачено.

Пеня нараховується за прострочення виконання грошового зобов`язання, а інфляційні втрати та 3% річних нараховуються на суму основного боргу, а не на пеню, згідно з Цивільним кодексом.

Згідно із матеріалами справи, сумою зобов`язання позивач визначив пеню за судовим рішенням від 16.10.2018 у справі №461/2830/18, а не основне зобов`язання, яке боржник мав виконати на підставі судового рішення від 02.04.2012 у справі 2-851/11.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належності розрахунку та стягнення матеріальних збитків за вказаний період.

Позивачем серед інших вимог, також заявлено вимогу про стягнення на його користь упущеної вигоди в розмірі 2 928 216, 90 грн., посилаючись на те, що з жовтня 2018 року він міг з банківськими установами укласти ряд договорів щодо банківського вкладу на депозитні рахунки і він мав можливість розмістити на депозитах кошти у розмірі 463 454, 04 грн. та отримати пасивний дохід в розмірі 2 928 216, 90 грн, однак через неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов`язання він (позивач) був позбавлений такої можливості, чим йому було завдано збитки у виді упущеної вигоди.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом грошових сум (чи інших цінностей), якби відносно нього не було допущено правопорушення. Упущена вигода має бути доведена.

Упущену вигоду, як вид збитків, можна вимагати лише у випадку порушення існуючого зобов`язання. Зобов`язання передбачає наявність юридичного зв`язку між двома або більше сторонами, де одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити певну дію на користь іншої сторони (кредитора), або утриматися від її вчинення.

Як виняток із загального правила, особа може мати певні вимоги про відшкодування втраченого доходу, як аналога упущеної вигоди, підставою для яких буде порушення зобов`язання, а саме заподіяння шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням Галицьким районним судом м. Львова від 02 квітня 2012 року встановлено, що строк дії договору про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок від 11 січня 2008 року № 156/08 сплив 11 липня 2009 року, договору від 12 березня 2008 року № 28/2008ЛФ - 12 вересня 2009 року, а договору від 18 червня 2008 року № 71/2008ЛФ - 18 грудня 2009 року. Тобто між сторонами відсутні будь які існуючі зобов`язання з правовідносин банківського вкладу, а тому підстави для стягнення упущеної вигоди за неіснуючими вкладами відсутній.

Правило щодо обов`язковості при стягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитки включають, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Отже, як упущена вигода відшкодовуються лише ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення позивачем вимоги про відшкодування упущеної вигоди покладає на нього обов`язок довести, що ці доходи (вигода) дійсно могли б бути ним отримані.

На підтвердження наявності упущеної вигоди позивач не надав належних та допустимих доказівтого, що він міг та повинен був отримати вказані доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка завадила його можливості отримати прибуток. Його позиція про одержання доходів при розміщенні коштів на рахунках різних фінансових установ ґрунтується на припущеннях. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Щодо вирішення спору про відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити таке.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року в справі №216/3521/16-ц сформулювала висновок про те, що, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема в справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Суд першої інстанції відмовив позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, зазначивши, що це є похідною вимогою від основної вимоги, а оскільки в основній вимозі відмовлено, відсутні підстави для задоволення похідної вимоги.

Однак, суд першої інстанцій не звернув належної уваги на те, що судовим рішенням від 02 квітня 2012 року в справі № 2-851/11, яке набрало законної сили, було встановлено, що КС «Либідь» не виконала свої зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів за договорами депозитного вкладу. Тобто, починаючи з 2012 року КС «Либідь» ухиляється від виконання судового рішення, що свідчить про тривале порушення права позивача на отримання належних йому грошових коштів.

Неповернення депозитних коштів триває з 2012 року, це створило для позивача значні моральні та психологічні страждання, пов`язані з відчуттям несправедливості, порушенням його фінансових інтересів і прав.

Проте ОСОБА_1 використав додаткові засоби відновлення порушених прав та у 2018 році звернувся до КС «Либідь» із новим позовом про стягнення пені за порушення відповідачами умов договорів: від 11 січня 2008 року № 156/08, від 12 березня 2008 року №28/2008ЛФ та від 18 червня 2008 року № 71/2008ЛФ про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок та стягнення компенсації за відрив від звичайних занять. У справі №461/2830/18 ОСОБА_1 зазначав, що за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за вищевказаними договорами за період з січня по червень 2017 року включно стягненню підлягає пеня в розмірі 463 454,04 грн, а також у зв`язку з порушенням КС «Либідь» грошових зобов`язань за депозитними договорами він зазнав збитків за відрив від звичайних занять.

Згідно даних ЄДРСР, постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №461/5375/23 (провадження № 61-8883св24) стягнено з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Тобто ОСОБА_1 реалізував у справі №461/5375/23 право на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне повернення вкладів за договорами від 11 січня 2008 року № 156/08, від 12 березня 2008 року № 28/2008ЛФ та від 18 червня 2008 року № 71/2008ЛФ.

Також, моральна шкода стягнута на користь ОСОБА_1 у справах №461/3613/24, №461/3616/24, №461/3617/24.

Чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав (висновки в постановах Верховного Суду від 05 березня 2024 року в справі № 686/23937/23, від 13 листопада 2023 року в справі №686/13017/22, від 18 серпня 2023 року в справі № 686/10621/22, від 13 липня 2023 року в справі №686/13391/22, від 22 листопада 2022 року в справі № 686/28957/21-ц, від 07 вересня 2022 року в справі № 686/19070/21).

Сам факт невиконання судового рішення №461/2830/18 не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінив в розмірі 977 531 грн. На переконання колегії суддів, позивач не довів належними та допустимими доказами, що невиконання судового рішення у справі №461/2830/18 від 16.10.2018 призвело до моральних та фізичних страждань, втрати душевного спокою і депресивного стану, що негативно позначилось на його ритмі життя.

Тому, у відшкодуванні моральної шкоди в цій справі позивачу необхідно відмовити саме з наведених вище підстав, відтак мотивувальна частина оскаржуваного судового рішення підлягає зміні щодо підстав відмови у позові про відшкодування моральної шкоди.

Зміна оскаржуваного судового рішення не є підставою для нового розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 372, 374, 376, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 жовтня 2024 року в частині вимог до Львівської філії кредитної спілки «Либідь» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким провадження у справі № 461/903/24 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської філії кредитної спілки «Либідь» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - закрити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь» про відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в цій частині в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 липня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк