П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025року м. Київ

Справа № 760/29659/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/9409/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участі секретаря Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Кицюк В.С. 05 березня 2025 року в м. Київ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України, Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2024 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила: скасувати наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 18 жовтня 2024 року №51-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу»; поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу»; стягнути з ДП «Укрсервіс Мінтрансу» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Міністерства розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України, Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що вимоги позивача пов`язані з прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби. Відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками, такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. За таких обставин суд вважав за необхідне закрити провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Не погодилася із вказаним судовим рішенням позивач, її представником подана апеляційна скарга, в якій вона вказує на те, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі дійшов хибних висновків, що дана справа повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки суду першої інстанції слід було виходити з того, що ДП «Укрсервіс Мінтрансу» належить до юридичних осіб приватного права, є державним комерційним підприємством, здійснює комерційну підприємницьку діяльність, а оскаржуваний наказ Міністерства є не реалізацією його владних повноважень, а рішенням засновника ДП «Укрсервіс Мінтрансу», а сам спір є трудовим, а не публічно-правовим. Робота генеральним директором ДП «Укрсервіс Мінтрансу» не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення, не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України, отже посада позивача, не є публічною службою.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства розвитку громад та територій України вказує на те, що спірні відносини у вказаній справі виникли між посадовою особою публічного права уповноваженою на виконання функцій держави, яка виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, що відповідає критерію публічно-правових відносин. За таких обставин, вважають висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Укрсервіс Мінтрансу» вказує на те, що у даному випадку до суду звернулась фізична особа з позовними вимогами, що стосуються порушення її трудових прав, однак з огляду на характер правовідносин, у яких виник спір та на можливі правові наслідки, пов`язані з публічно-правовими відносинами, можна дійти висновку, що відповідно до ст.ст. 4, 19 КАС України, спір відповідно до суб`єктного складу може розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Серт О.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.

Представники відповідачів заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справ вбачається, що листопаді 2024 року позивач звернулась до суду із позовом до Міністерства розвитку громад та територій України, Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу», у якому просила: скасувати наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 18 жовтня 2024 року №51-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу»; поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу»; стягнути з ДП «Укрсервіс Мінтрансу» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Міністерства розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що між нею та Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України, що змінило назву на Міністерство розвитку громад та територій України, 12 грудня 2023 року був укладений Контракт № V-20/0/023, за умовами якого вона була призначена на посаду генерального директора Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» на термін з 14 грудня 2023 року по 13 грудня 2026 року включно. Проте наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 18 жовтня 2024 року №51-ОС її звільнено з посади генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу». Вказаний наказ та своє звільнення позивач вважає незаконним, а тому і звернулась до суду з вказаним позовом. /т.1 а.с.1-12/

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» воно є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності, та входить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України (далі - Уповноважений орган управління). /т.3 а.с.31-35/

Відповідно до п.1 Контракту №V-20/0/023 за цим контрактом керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу», здійснювати поточне управління (керівництво) Підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна та фінансових ресурсів, а уповноважений орган управління зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. На підставі контракту виникають трудові відносини між керівником та Уповноваженим органом управління. / т.1 а.с.27-38 т.2 а.с.27-38/

Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №77-ОС від 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 було призначено на посаду генерального директора Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» на термін з 14 грудня 2023 року. /т.1 а.с.48, т.2 а.с.47/

В трудовій книжці позивача міститься запис Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» від 14 грудня 2023 року про прийняття на посаду генерального директора за контрактом, від 21 жовтня 2024 року про звільнення з посади у зв`язку з достроковим розірванням контракту (п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України). /т.1 а.с.266/

Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 18 жовтня 2024 року №51-ОС ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора ДП «Укрсервіс Мінтрансу». /т.1 а.с.49/

Ухвалою суду від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. /т.1 а.с.98/

Ухвалою суду від 31 грудня 2024 року здійснено перехід у загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. /т.1 а.с.133/

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року закрито провадження у справі, оскільки вимоги позивача пов`язані з прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби, а тому суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У ч.1 ст. 4 КАС України наведені наступні визначення:

адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1);

публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2);

суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7);

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17).

Згідно з ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2).

Відповідно до ч.2 ст.81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

У ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом.

Наказом Національного агентства з питань запобігання корупції № 249/23 від 06 листопада 2023 року затверджений Перелік посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, у п.5 якого визначені посади керівників та заступників керівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання, призначення яких (укладення контракту з якими) здійснюють державні органи.

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 640/39027 вказав на те, що до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

З наведених обставин справи вбачається, що позивач звернулась до суду за захистом порушених трудових прави. Позивач займала посаду генерального директора державного підприємства. З наявних в матеріалах прави документів не вбачається, що позивач перебувала на державній службі. Також, виходячи з визначення наведеного у ст.4 КАС України, займана позивачем посада не відноситься до публічної служби.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зробив посилання на Закон України «Про запобігання корупції». Проте у цьому вказано, що посадові особи у юридичних особах приватного права прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави. А отже визначений обов`язок щодо подання декларацій про майновий стан не свідчить про проходження публічної служби.

Отже, викладені особою, яка подала апеляційну скаргу, доводи знайшли своє підтвердження, її права порушуються прийнятим судовим рішенням.

За результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив невірне застосування норм процесуального права, оскаржувана ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі, що дає підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року- скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 липня 2025 року.