Провадження № 2/369/452/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Маснюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/11937/22 за позовом ОСОБА_1 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи вимоги, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом. Рідна сестра позивача та дочка померлої ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її донька ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіту після смерті ОСОБА_2 не лишала. ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, однак не оформила спадкових прав, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 вересня 2022 року № 2-93. Позивач звернулася у шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. частина спірного будинку належить позивачу на праві приватної власності та була набута на підставі договору дарування від 18 грудня 2020 року. Інша частина спірного житлового будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2012 року. Відповідно до листа КП «БТІ КСРРКО» право власності на частину спірного будинку зареєстроване за ОСОБА_5 . На час звернення з позовом оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 січня 1999 року втрачений, є лише його копія. За таких обставин позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спірного житлового будинку.

Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Правом на подання відзиву інший учасник справи не скористався.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У зв`язку з неявкою сторін в силу частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що згідно зі змістом копії дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 травня 1976 року спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . До складу спадщини входив житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з актовим записом про шлюб від 23 лютого 1980 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

09 листопада 2005 року державний нотаріус Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видав Маринич Г.І. свідоцтво про право на спадщину після смерті її дочки ОСОБА_10 на частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується також витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 09 листопада 2005 року № 2112712.

22 листопада 2005 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 листопада 2005 року № 9026649.

22 лютого 2006 року ОСОБА_2 склала заповіт, за змістом якого заповідала належну їй частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Відповідно до копії довідки КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 17 листопада 2010 року № 432 ОСОБА_2 зареєстрована та проживала з 08 січня 1988 року та знята з реєстрації 24 жовтня 2006 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії довідки КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 17 листопада 2010 року № 433 ОСОБА_1 зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , з 14 жовтня 1988 року.

18 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Дванадцятої державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що прийняла майно, яке залишилося після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру від 18 листопада 2010 року № листопада 2003 року посвідчений заповіт ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за номером 43250103.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 підтверджується, що позивач є дочкою ОСОБА_2 .

Зі змісту копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 суд встановив, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 позивач змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».

Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 січня 2011 року право приватної спільної часткової власності на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_14 , на частку будинку за ОСОБА_2 , а щодо права власності на іншу частку домоволодіння у БТІ відомості не зареєстровані.

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 21 червня 2012 року № 2112712 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , а саме на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також копією свідоцтва про право на спадщину від 21 червня 2012 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за номером 1615/10.

Відповідно до актового запису про шлюб від 08 грудня 2014 року ОСОБА_15 змінила прізвище на « ОСОБА_16 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_17 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .

Листом від 16 жовтня 2020 року № 1723 КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» повідомило, що частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить ОСОБА_2 , частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить ОСОБА_18 , частка на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 .

Зі змісту листа Київського обласного державного нотаріального архіву від 23 жовтня 2020 року спадкова справа № 192 за 2005 рік після померлої ОСОБА_10 не заводилася, на зберігання до архіву не передавалася.

Відповідно до договору дарування від 18 грудня 2020 року ОСОБА_18 подарував ОСОБА_1 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,05 га з кадастровим номером :01:039:0102. Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладковою О. П. та зареєстровано в реєстрі за номером 933.

Право власності на частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване 18 грудня 2020 року за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2020 року № 237705486.

Також 18 грудня 2020 року ОСОБА_18 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :01:039:0102 за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладковою О. П. та зареєстровано в реєстрі за номером 935.

Право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване 18 грудня 2020 року за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2020 року № 237722710.

Постановою від 13 вересня 2022 року державний нотаріус Дванадцятої Київської нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та, спадкоємицею якої була її мати ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на житлового будинку на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва на право на спадщину, а саме на частку у праві власності на спірний житловий будинок. Отже, відмова нотаріуса порушує її цивільне право на набуття права власності на частку у спадковому майні, яке спадкодавець за життя не оформила у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на 1/4 частку у праві власності на спірний житловий будинок і ця обставина унеможливила отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом на цю частку майна після смерті матері ОСОБА_2 , яка цю частку успадкувала після смерті її дочки ОСОБА_3 , в нотаріальному порядку.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З доданих до позову документів суд встановив, що на час звернення з позовом ОСОБА_1 на праві власності належить частка у праві власності на спірний житловий будинок, набута на підставі договору дарування від 18 грудня 2020 року, та частка у праві власності на спірний житловий будинок, набута на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_2 .

Щодо останньої частки у праві власності, яка стала підставою для виникнення спірних правовідносин, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 травня 1976 року право власності на спірний будинок у рівних частках після смерті ОСОБА_6 набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_19 , а саме по 1/2 кожною.

Відповідно до змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 листопада 2005 року державний нотаріус видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_20 , яка складалася з 1/2 частки у праві власності на спірний житловий будинок. Водночас за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/4 частку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 листопада 2005 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу 1/4 частку у праві власності на житловий будинок не видавалося.

Станом на 05 січня 2011 року відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно 1/4 частка спірного домоволодіння не зареєстрована. Натомість інша 1/4 частка була зареєстрована за ОСОБА_2 .

Відомості про наявність інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_20 у справі відсутні. Суд надає оцінку доводам позивача про наявність у ОСОБА_10 , дочки ОСОБА_17 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зауважує, що у справі відсутні докази родинного зв`язку між ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , в зв`язку з чим суд неуповноважений на підставі припущень визнавати доведеним такий факт.

Отже, за відсутності інших спадкоємців інша 1/4 частка у праві власності на спірний житловий будинок також у порядку спадкування фактично успадкувалася ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки право позивача на 1/4 частку у праві власності на спірний житловий будинок фактично не визнане відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка була спадкоємицею своєї дочки ОСОБА_3 , на 1/4 частку у праві власності на спірний житловий будинок, право власності на яку залишилося зареєстрованим за ОСОБА_3 , однак, зазначена частка житлового будинку фактично була успадкована за життя ОСОБА_2 , проте не оформлена у визначеному законом порядку, а наявність інших спадкоємців не доведено, то суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання права власності на частку спірного житлового будинку за ОСОБА_1 .

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була спадкоємицею своєї дочки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва