КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11853/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), Поливач Л. Д., Саліхова В. В.,

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Подільського районного суду міста Києва

від 12 травня 2025 року

у складі судді Якимець О. І.

у цивільній справі № 758/6608/25 Подільського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року справу передано за територіальною підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи вважає, що ухвала від 12.05.2025 підлягає скасуванню, а справа поверненню на розгляд до Подільського районного суду м. Києва із застосуванням правил альтернативної підсудності, визначених частиною 5 статті 28 ЦПК України, та вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Апелянт вважає, що Подільський районний суд міста Києва, виносячи ухвалу від 12 травня 2025 року про передачу справи за територіальною підсудністю до Печерського районного суду міста Києва, неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі, та зробив невідповідний висновок. На думку апелянта, суд порушив правила територіальної юрисдикції, що має наслідком обов`язкове скасування судових рішень.

Апелянт наголошує, що суд помилково застосував статтю 15 Закону України «Про захист прав споживачів», тоді як позивач у своїй позовній заяві посилалася на статтю 21 цього Закону, яка передбачає порушення прав споживача у разі обмеження права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Крім того, позивач посилалася на Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зокрема на статтю 6, яка надає співвласникам право безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку та їх площу.

Апелянт також зазначає, що право на отримання інформації передбачено умовами укладеного договору про надання послуг з постачання теплової енергії (пункт 40), що дає споживачеві право без додаткової оплати отримувати детальний розрахунок розподілу обсягу спожитої послуги між споживачами будинку. Аналогічне право передбачене статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Апелянт стверджує, що відомості, які вона намагається отримати, є складовими детального розрахунку, що використовується постачальником послуг під час розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будинку, і тому споживач має законне право на їх отримання. Відмова постачальника комунальних послуг від надання цих відомостей порушує умови договору та права споживача, а у разі порушення прав споживача він може захистити їх у судовому порядку відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апелянт підкреслює, що суд залишив поза увагою усі доводи позивача щодо причин отримання цієї інформації та не спростував право споживача на її отримання, а також її вплив на розмір оплати за комунальні послуги. Суд не взяв до уваги, що нарахування неналежної ціни за комунальні послуги з використанням неналежної опалювальної площі прямо залежить від кількості споживачів у будинку та опалювальної площі їх приміщень, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду. Неврахування всіх співвласників у розрахунках порушує вимоги Цивільного кодексу України та штучно збільшує щомісячну плату для кожного окремого споживача. Апелянт пояснює, що чим більша загальна опалювальна площа та кількість співвласників, що враховуються у розрахунках, тим менша вартість 1 Гкал та менший розмір плати для кожного мешканця.

Апелянт також зазначає, що Подільський районний суд міста Києва не врахував другу позовну вимогу позивача щодо виплати компенсації за порушення постачальником послуг термінів виплати заборгованості, що виникла внаслідок перерахунку вартості оплачених послуг з опалення на виконання Постанови Київського апеляційного суду.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного суду ОСОБА_1 та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та дійшла наступних висновків.

Передаючи справу за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з отриманих Подільським районним судом міста Києва в порядку ч. 9 ст. 187 ЦПК України відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.05.2025, зареєстроване місцезнаходження відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» знаходиться за адресою: м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, що за адміністративно-територіальним поділом належать до Печерського району міста Києва. Суд дійшов висновку, що в даному випадку не застосовуються правила альтернативної підсудності для справ щодо захисту прав споживачів (ч. 5 ст. 28 ЦПК України), оскільки перша позовна вимога позивача стосується надання інформації про опалювальні площі всіх квартир будинку, а не лише інформації, що безпосередньо стосується позивача, як споживача комунальних послуг згідно зі статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, застосовується загальне правило підсудності, встановлене статтею 27 ЦПК України, за місцезнаходженням відповідача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Хоча відповідно до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням, виняток з цього правила становить альтернативна підсудність, передбачена статтею 28 ЦПК України.

Положеннями ст. 28 ЦПК України визначено перелік справ, підсудність яких можлива за вибором позивача. Так, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування правил альтернативної підсудності у справі про захист прав споживачів є помилковими, оскільки ґрунтуються на вузькому тлумаченні суті позовних вимог та недооцінці їх зв`язку з правами споживача.

Позивач, ОСОБА_1 , обґрунтовано скористалася належним їй правом вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувшись до Подільського районного суду міста Києва за місцем реєстрації свого проживання у Подільському районі м. Києва відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Суд першої інстанції помилково акцентував увагу лише на вимозі про надання інформації, вважаючи, що вона «не стосується безпосередньо позивача як споживача комунальних послуг» і не відповідає статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, позивач обґрунтовує свою вимогу про надання інформації необхідністю перевірки правильності нарахувань за комунальні послуги, що є безпосереднім правом споживача. Зокрема, позивач посилається на статтю 21 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає порушення прав споживача, якщо обмежується його право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Крім того, відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають право безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення та їх площу. Право споживача на отримання детального розрахунку розподілу обсягу спожитої послуги між споживачами будинку також передбачено умовами укладеного договору та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, запитувана інформація є складовою детального розрахунку, що використовується постачальником послуг, і її отримання є законним правом споживача, що прямо впливає на правильність нарахувань і, відповідно, на захист її споживчих прав.

Крім того, суд першої інстанції не врахував другу позовну вимогу позивача про нарахування компенсації 3% річних та інфляційних витрат за порушення термінів виплати заборгованості, що виникла під час перерахунку вартості послуг з опалення на виконання рішення апеляційного суду. Ця вимога безпосередньо випливає з правовідносин щодо надання комунальних послуг та захисту майнових прав споживача, і також підпадає під сферу дії Закону України «Про захист прав споживачів».

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на важливості права доступу до суду як основної складової права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з позицією ЄСПЛ, особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні правил альтернативної підсудності, фактично створює такі перешкоди для позивача.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскільки позивач обґрунтовує підстави позову з посиланням на Закон України «Про захист прав споживача», то відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, саме позивачу надано право обирати підсудність розгляду даної спору, в тому числі й за зареєстрованим місцем свого проживання.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, така ухвала підлягає скасуванню з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до Подільського районного суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Є. П. Євграфова

Л. Д. Поливач

В. В. Саліхов