П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Київ

Справа №753/9432/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/10780/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Сирбул О.Ф. 05 лютого 2025 року у м. Київ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації частини вартості транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позов, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частини вартості транспортного засобу «Nissan Rogue», номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску у розмірі 265 549,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31 липня 2020 року. Під час перебування у шлюбі, а саме 09 липня 2022 року вони, на підставі договору купівлі-продажу № 8095/22/003191, придбали транспортний засіб «Nissan Rogue», номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску.

В ході розгляду справи про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини позивачу стало відомо, що 02 грудня 2023 року в ТСЦ 3246 транспортний засіб «Nissan Rogue», номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску, був перереєстрований на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 3246/2023/4182258 від 02 грудня 2023 року. Позивач не надавав ні усної, ні письмової згоди відповідачу на відчуження вказаного транспортного засобу на користь ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача. Оскільки відповідач на власний розсуд без письмової згоди позивача відчужила об`єкт спільної сумісної власності подружжя на користь своєї матері, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача 1/2 частини вартості транспортного засобу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації частини вартості транспортного засобу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості транспортного засобу марки Nissan Rogue, VIN: НОМЕР_1 , 2014 року випуску, в розмірі 194063 (сто дев`яносто чотири тисячі шістдесят три) гривень 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судовий збір в розмірі 1940 (одна тисяча дев`ятсот сорок) гривень 64 копійок.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки автомобіль марки «Nissan Rogue» номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску, придбаний за час зареєстрованого шлюбу, він є предметом спільної сумісної власності подружжя, і відповідач не спростувала належними та допустимими доказами цю презумпцію. Визначаючи суму компенсації надав перевагу звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 27/24 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , оскільки вказане дослідження проводилося на підставі результатів огляду колісного транспортного засобу «Nissan Rogue» номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , її представником подана апеляційна скарга, в якій він зазначає про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи у зв`язку з неповним їх з`ясуванням, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача вказує на те, що придбання спірного автомобіля відбулося за особисті кошти відповідача, на підтвердження чого було надано виписку по банківському рахунку ОСОБА_6 , з якої вбачається здійснення перерахунку коштів від матері ОСОБА_4 , зокрема, безпосередньо перед покупкою автомобіля. На зазначені докази суд першої інстанції уваги не звернув та тим самим дійшов до помилкового висновку щодо відсутності доказів особистих коштів відповідача для придбання автомобіля. При цьому, у позивача ОСОБА_2 була наявна заборгованість за кредитом та аліментами на двох дітей. Також звертає увагу нате, що автомобіль було реалізовано у період перебування сторін у шлюбі, і позивач не довів в суді використання коштів не на потреби сім`ї.

Крім того, представник вказує на відсутність участі позивача в утриманні їх спільного сина та наявну заборгованість по аліментах, а тому вважає, що позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості транспортного засобу не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим за повного з`ясування всіх обставин справи, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу долучено клопотання, в якому вона просить витребувати від АТ «Державний ощадний банк України» виписку по картковому рахунку ОСОБА_2 та копії фото-записів з банкоматів під час видачі готівки через банкомат з карткового рахунку.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Числовська І.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Пілюга В.В. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

В судовому засіданні розглянута клопотання сторони відповідача про витребування від АТ «Державний ощадний банк України» виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 та копії фото-записів з банкоматів під час видачі готівки через банкомат з карткового рахунку та відмовлено в його задоволені, оскільки вказані дані не стосуються предмету цього розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04 червня 2021 року. /т.1 а.с.23/

09 лютого 2022 року на підставі договору купівлі-продажу № 8095/22/003191 та договору комісії 8095/003191 від 06 липня 2022 року, укладених у суб`єкта господарювання ТОВ «Експрес діагностика» ОСОБА_1 придбала транспортний засіб «Nissan Rogue» номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску. Ціна транспортного засобу за домовленістю сторін визначена в розмірі 5000 грн. /т.2 а.с.17-18, 20-21/

09 липня 2022 року відбулась реєстрація транспортного засобу на ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . /т.1 а.с.43/

Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ РЕАЛ ЕСТЕЙТ СІТІ» ринкова вартість автомобіля «Nissan Rogue» номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску станом на дату оцінки 15 квітня 2024 року становить 531099 грн. /т.1 а.с.28-41/

За відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях територіальний сервісний центр № 3246 (ТСЦ МВС № 3246) від 26.10.2024 № 31/33/3246-477, транспортний засіб марки «Nissan Rogue» номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску, 02 грудня 2023 року було відчужено, за договором купівлі-продажу № 3246/2023/4182258, продавець - ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) , покупець - ОСОБА_4 . Вартість транспортного засобу в договорі визначена в розмірі 5000 грн. /т.2 а.с.5-7/

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Відновлено ОСОБА_3 дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ». Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 /т.1 а.с.164-167/

Згідно звіту № 27/24 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 ринкова вартість автомобіля «Nissan Rogue» номер кузова НОМЕР_1 , 2014 року випуску станом на дату оцінки 14 червня 2024 року становить 388127 грн. /т.1 а.с.113-128/.

З виписки КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 у період часу з 01 травня 2022 року 01 серпня 2022 року отримала від Н. Петрушка переказ коштів: 01 липня 2022 року у розмірі 984 Євро, що за курсом НБУ становить 29915,27 грн, 08 липня 2022 року у розмірі 984 Євро, що за курсом НБУ становить 29333,72 грн, 20 липня 2022 року у розмірі 984 Євро, що за курсом НБУ становить 29518,03 грн, 28 липня 2022 року у розмірі 984 Євро, що за курсом НБУ становить 36530,4 грн, і одразу після переказів відбувалась видача готівки. /т.1 а.с.188-193/

Матеріали справи містять дані про відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) аліментів на утримання дитини. /т.1 а.с.94-99, 102-103,194-196/

За змістом ч.ч. 1,7 ст. 41 Конституції України, ч.ч. 5,6 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В порядку визначеному ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю.

За правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу положень ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В порядку визначеному ч.ч. 1,2,4,5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд у ряді постанов висловив правову позицію про те, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такі правові висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17; у постановах від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17; від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц,; від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, від 08 лютого 2021 року у справі №712/11098/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з з 31 липня 2020 року, цей шлюб розірваний рішенням суду від 06 червня 2024 року, при цьому судом не встановлено з якого часу сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.

Спірний автомобіль був придбаний на ім`я відповідача 09 лютого 2022 року, на підставі договору купівлі-продажу за ціною 5000 грн, та був відчужений нею 02 грудня 2023 року, на підставі договору купівлі-продажу за ціною 5000 грн, на користь матері відповідача ОСОБА_4 .

В доводах апеляційної скарги сторона відповідача вказує на те, що придбання автомобіля відбулось за рахунок коштів отриманих відповідачем від її матері ОСОБА_4 шляхом здійснення банківського переказу грошових коштів у розмірі достатньому для придбання. Разом з тим зазначена у договорі від 09 лютого 2022 року ціна автомобіля не відповідає реальній ринковій, доказів такої ціна на момент придбання спірного автомобіля суду представлено не було. Крім того наявної в матеріалах справи виписки по рахунку дійсно вбачається здійснення переказу коштів ОСОБА_4 відповідачу проте в призначенні платежу не вказано підставу та мету переказу, як то дарування, що унеможливлює віднесення цих коштів до особистої приватної власності відповідача. Посилання відповідача на наявність у позивача зобов`язань по сплаті аліментів на інших його дітей та кредитних зобов`язань не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки за час перебування у шлюбі подружжя має спільний бюджет і здійснює його розподіл спільно, в тому числі на погашення боргових зобов`язань.

Таким чином слід погодись з висновком суду першої інстанції проте, що спірний автомобіль придбаний за час зареєстрованого шлюбу, він є предметом спільної сумісної власності подружжя, і відповідач не спростувала належними та допустимими доказами цю презумпцію спільності цього майна.

Виходячи з наведених положень чинного законодавства у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. А отже відчуження спільного майна має відбуватись за згодою, відповідно, відсутність згоди одного з подружжя є порушенням його прав.

Позивач звернувся до суду вказаним позовом до розірвання шлюбу вказуючи на те, що відчуження спірного автомобіля відбулось без його відома та згоди. Відповідач не заперечуючи вказаних обставин, вказує на здійснення відчуження у період перебування у шлюбі та на відсутність надання позивачем доказів на підтвердження його позиції. Враховуючи обставини звернення позивача до суду з цими вимогами до розірвання шлюбу, а також обставини відчуження автомобіля на користь матері відповідача, відсутність доказів надання згоди позивачем, а також фактичне визнання відсутності такої згоди з боку відповідача, колегія суддів вважає, що відчуження автомобіля було проведено без наявності згоди позивача, що є порушенням його права.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів невикористання цих коштів в інтересах сім`ї також не можуть бути прийняті до уваги суду з огляду на наведені вище обставини. Обставини стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини та наявність заборгованості є окремим спором між сторонами у справі, що не впливає на вирішення спору щодо поділу їх спільного майна.

Визначаючи суму компенсації суд першої інстанції надав перевагу звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_5 , що вказує на те, що суд виходив саме з реальної ринкової цина автомобіля станом на час розгляду справи, що вбачається обґрунтованим. Визначений судом розмір компенсації за частку позивача у праві власності не оспорюється позивачем та спростовується доводами апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими і доведеними.

Докази та обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації відповідачеві понесених ним витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 30 липня 2025 року.