КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9643/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року місто Київ

справа № 361/10677/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дутчака І.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року, що стягуються із ОСОБА_1 на її користь на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 30 жовтня 2010 року вона та ОСОБА_1 уклали шлюб, який було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року.

Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із матір`ю.

Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року у справі №361/1998/16-ц, на її користь із відповідача стягуються аліменти на дочку ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що на теперішній час її матеріальний стан змінився, оскільки з 05 березня 2022 року вона разом із дочкою проживають за кордоном, будинок, у якому вони мешкали, зруйнований під час окупації їх села російськими військами, усі особисті речі дитини, одяг, книги знищені.

Зазначала, що відповідач участі у житті дочки не приймає, навчанням і здоров`я дитини не цікавиться. З 05 березня 2022 року їхня дочка ОСОБА_5 навчається у двох школах: українській школі (онлайн) та англійській школі (очно). Усі витрати щодо утримання дочки вона несе самостійно.

Посилалася на те, що на момент подачі нею позову про стягнення аліментів, відповідач не працював, однак на теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України у військовій частині НОМЕР_2 та отримує постійний дохід, тому є всі підстави для зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми в розмірі 1500 грн. на 1/4 частку його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зміненоспосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року у цивільній справі №361/1998/16-ц, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що розглядаючи справу у суді першої інстанції були наявні передбачені законом підстави для зупинення провадження у справі №361/10677/23, однак суд не зупинив провадження, а ухвалив рішення.

Вказував, що як на підставу для задоволення позову суд першої інстанції посилається на те, що на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, однак визначений рішенням суду від 03 червня 2016 року розмір аліментів у сумі 1500 грн., що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання доньки на даний час є меншим від встановленого законом мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину відповідного віку.

Зазначав, що суд не врахував, що індексація аліментів, які визначені у твердій грошовій сумі є обов`язковою та проводиться державним виконавцем в межах виконавчого провадження щороку, тому посилання суду на отримання позивачем аліментів в розмірі меншому, ніж встановлений законом мінімальний гарантований розмір є необгрунтованим.

Вважає, що дитина забезпечена певним рівнем матеріального благополуччя за рахунок стягнення аліментів із батька.

Посилався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували зміну матеріального стану відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 30 жовтня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2015 року.

Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із матір`ю.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року, ухваленим у цивільній справі №361/1998/16-ц, із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на їхню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 06 квітня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління у Київській області від 07 липня 2016 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_5 із виконання виконавчого документа, виданого на підставі вказаного рішення суду про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на дочку ОСОБА_5 .

Із копії витягу з наказу начальника окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Державної прикордонної служби України та копії посвідчення відповідача серії НОМЕР_3 , виданого 19 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , солдат запасу призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та займає посаду в НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Постановою головного державного виконавця Бориспілького відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15 серпня 2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 із примусового виконання виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/1998/16-ц про стягнення аліментів на дитину, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_3 із 29 вересня 2007 року є адреса: АДРЕСА_1 .

Із копії витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, від 04 вересня 2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , житло повністю зруйноване. Орієнтовна дата пошкодження майна 21 березня 2022 року.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, а також у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі 152/100/18, від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі №536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про прожитковий мінімуму» прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Статтями 7 законів України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 01 січня 2024 року та з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3 196 гривень.

Очевидним є те, що аліменти у розмірі 1500 грн. на місяць є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для збільшення розміру аліментів, посилалася на те, що на момент подачі нею позову про стягнення аліментів, відповідач не працював, однак на теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України у військовій частині НОМЕР_2 та отримує постійний дохід.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що після ухвалення рішення суду від 17 квітня 2024 року матеріальне становище відповідача змінилось, оскільки на момент ухвалення рішення суду відповідач був непрацюючим, а з 01 травня 2023 року він отримує офіційний стабільний дохід, оскільки проходить службу в НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

При цьому, стороною відповідача не надано доказів, які б свідчили про неможливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти в розмірі, що становить 1/4 частину від його заробітку (доходу), що визначено Законом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розглядаючи справу у суді першої інстанції були наявні передбачені законом підстави для зупинення провадження у справі №361/10677/23, однак суд не зупинив провадження, а ухвалив рішення, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю лише одного воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 29 липня 2022 року у справі № 161/12659/20, від 14 грудня 2022 року № 757/52540/16-ц, від 17 січня 2023 року № 501/1699/17.

Наявний в матеріалах справи витяг з наказу начальника окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, з якого вбачається, що солдат ОСОБА_1 зарахований у розпорядження начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь у виконанні бойових завдань.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи.

Зважаючи на зміну обставин, які існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав передбачених ч.1 ст.192 СК України для зміни розміру та способу стягнення аліментів визначених рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року у справі №361/1998/16-ц.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: