справа № 362/5900/25
провадження № 2-о/362/175/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.25 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича О.В.,

присяжних Тітової Н.В., Черненко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Жеребко Ю.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Василькові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою лікаря-психіатра КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про примусову госпіталізацію пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники справи, які взяли участь у судовому розгляді:

заявник ОСОБА_1 ;

лікар-психіатр Марченко А.В. (відеоконференція);

заінтересована особа ОСОБА_2 (мати);

прокурор Кравченко Ю.В.;

особа, щодо якої подано заяву, - ОСОБА_3 (відеоконференція);

адвокат Яцюк Н.М. (відеоконференція).

Суд установив:

Лікар-психіатр КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного закладу.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 доставлений у медичне об`єднання 29 липня 2025 року о 14:25 в супроводі працівників поліції: старшого лейтенанта ОСОБА_4 (КОП № НОМЕР_1 ), а також враховуючи електронне направлення №6963-5046-5598-4761 на госпіталізацію пацієнта з комунального некомерційного підприємства Васильківської міської ради «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, проспект Київський шлях, 87. Підставою для госпіталізації були факти із представленої наявної медичної документації, рапортів відділу поліції м. Василькова Київської області, заяв і звернень матері до поліції. Враховуючи, що при госпіталізації в КНП КОР «ОПНМО» ОСОБА_3 не дав усвідомленої згоди на лікування, наявність об`єктивної інформації підтверджуючої у особи тяжкого психічного розладу та анамнестичної інформації про асоціальну, агресивну та гомоцидну поведінку пацієнта, яке виявляє небезпеку для оточуючих його осіб, що підтверджуються теперішнім психічним станом пацієнта, комісія лікарів-психіатрів вбачає наявність необхідних підстав для госпіталізації пацієнта до психіатричного закладу в примусовому порядку згідно статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Ухвалою від 30 липня 2025 року суд прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні заявник підтримала заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 , оскільки останній, маючи тяжкий психічний розлад та не даючи згоду на свою госпіталізацію несе загрозу здоров`ю та життю оточуючих. Пояснила, що хворому встановлений діагноз параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, психопатоподібний дефект, афективно-параноїдний синдром з агресивними тенденціями. Зазначає, що із анамнеза хворий страждає на шизофренію з 2011 року, із загостреннями галюцинаторно-маячною симптоматикою, чотири рази лікувався в КНП КОР «ОПНМО». Вважає, що хворий потребує психіатричної допомоги.

Лікар-психіатр ОСОБА_5 також підтримав заяву.

Заінтересована особа мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 заяву повністю підтримала, просила суд її задовольнити, при цьому надавши пояснення по суті обставин, які передували примусовій госпіталізації її сина. Зазначила, що син тривалий час страждає на психічну хворобу, з лютого 2022 року не приймає відповідного лікування, вчиняє діяння, небезпечні для нього й оточуючих. Наголосила, що хоче виключно допомогти сину.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги заяви.

ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечив. Під час розгляду заяви неодноразово висловлював репліки щодо неправдивості викладеної в заяві та поясненнях матері інформації.

Представник особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію - адвокат Яцюк Н.М. у судовому засіданні просила ухвалити рішення у відповідності до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», зокрема зазначила, що наведеною статтею передбачено госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, виключно за наявності встановленого факту тяжкого психічного розладу. Не висунула обґрунтованих заперечень щодо неможливості застосування до особи, щодо якої вирішується питання, заходів з примусової госпіталізації.

Заслухавши думку, доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

За приписами частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У силу частин першої, другої статті 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів.

Справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги або про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, який подав заяву, адвоката чи законного представника особи, стосовно якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 доставлений у медичне об`єднання 29 липня 2025 року о 14:25 в супроводі працівників поліції та враховуючи електронне направлення №6963-5046-5598-4761 на госпіталізацію пацієнта з КНП ВМР «Васильківська БЛІЛ».

Підставою для госпіталізації були факти із представленої наявної медичної документації, рапортів відділення поліції м. Василькова Київської області, заяв звернень матері до поліції.

З наявного в матеріалах справи рапорту поліцейського СРПП ВП №1 Обухівського РУП старшого сержанта поліції Павла Щербакова судом встановлено, що ОСОБА_3 вчиняв домашнє насильство.

Наведені обставини підтверджуються неодноразовими зверненнями матері ОСОБА_3 до органів поліції від 16 січня 2024 року, 07 лютого 2024 року та від 22 червня 2024 року.

Окрім того, 04 квітня 2025 року на ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за вчинення домашнього насильства за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

У силу частини другої статті 340 ЦПК України до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів КНП КОР «ОПНМО» від 30 липня 2025 року щодо психіатричного обстеження ОСОБА_3 , останньому встановлено діагноз: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, психопатоподібний дефект, афектива параноїдний синдром з агресивними тенденціями.

Крім того, комісія лікарів - психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_3 своєю поведінкою несе загрозу власному здоров?ю та не має розуміння хворобливості свого стану.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Нормою статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово -психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

За приписами частини третьої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість.

Статтею 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод визначено право людини на свободу, однак пункт «е» цієї статті передбачає затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Оцінивши докази у справі за внутрішнім переконанням, суд зазначає, що наявні достатні та переконливі підстави вважати, що ОСОБА_3 страждає на психічний розлад і відмовляється приймати лікування, не надає згоду на госпіталізацію.

Матеріали справи підтверджують необхідність його госпіталізації у психіатричному закладі з метою лікування у стаціонарних умовах, оскільки вбачаються підстави, передбачені статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без усвідомленої згоди, як то вчинення дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

За встановлених судом обставин заяву належить задовольнити.

Щодо аргументів ОСОБА_3 стосовно неналежного представництва суд зазначає, що у даному випадку не вбачається будь-якого конфлікту інтересів чи неналежного надання правової допомоги, адже відсутність заперечень щодо примусової госпіталізації від адвоката особи, стосовно якої розглядається питання (її представника), пов`язане з наданням психіатричної допомоги, не суперечить інтересам такої особи, з огляду на переконливість наявних по справі доказів та відсутність об`єктивної можливості спростувати наявність у пана ОСОБА_6 психічного захворювання й обставин, які зумовили його небезпеку для нього ж та оточуючих.

На підставі пункту 9 частини першої статті 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення.

Керуючись статтями 263-265, 273, 293, 294, 339-342 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити заяву.

Госпіталізувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» для надання відповідної психіатричної допомоги.

Рішення суду є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Суддя О.В. Попович

Присяжні Н.В. Тітова

О.В. Черненко