Справа № 355/110/25
Провадження № 2/355/403/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Баришівський районний суд Київської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Котенко Л.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Осадчої К.О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_8

представника третьої особи яка

не заявляє самостійних вимог Алексійчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Осадчої Крістіни Олегівни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осадча К.О. з позовною заявою у якій просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що позивач та відповідач проживали разом не в шлюбі, внаслідок чого в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунку у сторін не склались, в подальшому почали проживати окремо. Позивач ОСОБА_1 наразі проживає з офіційним чоловіком ОСОБА_5 з 15 червня 2024 року знаходячись з ним у шлюбі. Син проживає разом з ними, батько дитини по бажанню бачиться з сином, позивач не чинить перепони в їх спілкуванні. Сторони не дійшли згоди про місце визначення дитини, батько інколи погрожує, що забере сина, а тому виникла необхідність в звернення до суду з метою захисту прав дитини.

Позивач вважає, що для ОСОБА_6 є доцільним та комфортним проживання разом з матір`ю, оскільки остання має стабільний дохід, хлопчик проживає в повноцінній родини, чоловік позивача відноситься до нього як до рідного. Крім того, хлопчик має діагноз ідеопатична кропив`янка, що потребує певного догляду, чим і займається мати. В дні коли хлопчика забирав батько, після зустрічей дитина повертається агресивною, годує його шоколадом, після чого було тяжке лікування ОСОБА_6 . Одного разу після зустрічі з батьком дитина повернулась агресивною, розказував, що постійно грав в гаджети, що недопустимо, оскільки хлопчик має поганий зір, батько не каже де вони перебувають коли хлопчик з ним. Син позивача неодноразово розказував, що тато на нього кричить, водить його в тир і купив собі зброю. Був випадок, що після перебування з татом ОСОБА_6 до садочка в рюкзакі приніс відстріляні великі гільзи. Разом з тим були випадки коли батько не повертає невчасно дитину, як домовлялися попередньо. Крім того були непоодинокі випадки домашнього насильства, зафіксовано виклик поліції одноразово, але відповідач поводить себе агресивно та чинить тиск на дитину. Тому усі ці обставини є підставою для визначення місця проживання сина з позивачем. Позивач ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП, має стабільний дохід на лікування та належне утримання сина. Відповідач батько дитини не допомагає фінансово, проживає на орендованій квартирі, не за місцем реєстрації. Позивач мати малолітнього ОСОБА_6 проживає та зареєстрована з сином, має комфортні умови для проживання, навчання, розвитку та лікування, що створює його мати та її чоловік.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала послалась на вище означені обставини та пояснила, що син має окрему кімнату в якій проживає і його старший рідний брат. Син має окреме ліжко, окремий письмовий стіл, іграшки, шафу. В квартирі мається кухня, туалет. Діти чоловіка проживають окремо, він їм разом з їх матір`ю знімає окремо квартиру. Діти чоловіка приходять до них у гості спілкуються з її дітьми та своїм батьком. Вона не обмежує спілкування свого сина з відповідачем, який за домовленістю з нею іноді бере сина до себе на день-два. Бували випадки не повернення вчасно дитини, вона хвилювалась, оскільки були оголошені повітряні тривоги. Відповідач дитину не виводив та не передавав їй. Під час перебування дитини у батька в нього погіршувався стан. Про відвідування лікарні, вона завжди повідомляла відповідача, передавала йому медичну документацію, яку він використав у судовому процесі. Аліменти з відповідача вона не стягнула, відповідач надає кошти на утримання дитини. Спір виник з підстав проживання дитини, оскільки відповідач наполягав на не обмежене перебування його з ним. Вважає, що тільки чоловік повинен виховувати сина і він повинен жити з ним.

Представник позивача Осадча К.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити, послалась на вище означені обставини та повідомила, що позивач бажає юридичного закріплення проживання дитини з матір`ю і 5-ти річна дитина не може протягом 2-х місяців не бачити матір і проживати з нею окремо за бажанням відповідача. Відповідач може спілкуватися з дитиною і цьому не забороняє мати. Більше комфортніше дитина почуває себе, коли більше часу проживає з матір`ю, яка надає її більше уваги, догляду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що не бажає про визначення проживання його син з позивачем. Він як батько спілкується з ним, бере його до себе, створює належні умови для його проживання. У зв`язку з спором, з позивачем був присутні на комісії служби у справах дітей та сім`ї, де заперечував проти проживання дитини з матір`ю.

Представник відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав думку свого довірителя, надав відзив у якому зазначив, що позивач та відповідач тривалий час проживали разом як одна сім`я та виховували дитину позивача від першого шлюбу ОСОБА_9 . Згодом в них народилась спільна дитина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Минулого року позивач повідомила відповідача, що не бажає надалі підтримувати з ним близькі стосунки. Сторони погодили, що незважаючи на їх відносини вихованням сина вони будуть займатися разом. Їх син ОСОБА_6 по черзі проживав як з позивачем так і у відповідача. Час проживання в одного або у іншого з батьків погоджувався сторонами виходячи із принципу рівномірності та інтересів дитини. Суперечки між сторонами з приводу дитини, якщо виникали, завжди розв`язувалися шляхом пошуку компромісів. Відповідач пропонував позивачу укласти угоду щодо порядку спільної участі у вихованні дитини, але позивач від вирішення цього питання ухилялась при цьому категоричних заперечень не виказувала. Позов для відповідача був несподіваним. На час відкриття провадження по цій справі позивач та відповідач продовжують приймати участь у вихованні спільного сина. Відповідач відповідально ставиться до питань здоров`я сина та знає всі його слабкі місця. Протягом останніх двох років відповідач 11 разів відвідував заклади охорони здоров`я разом із сином. Твердження позивача, що відповідач годує сина шоколадом, після чого було тяжке лікування ОСОБА_6 є неправдивим, безпідставним та не підтверджується жодним доказом. На час проживання сина у відповідача він його забезпечує лише здоровими та правильним харчуванням відповідно до потреб дитини його віку. Неправдиві є твердження сторони позивача стосовно того, що після зустрічі з батьком дитина повернулася агресивною, розказував, що постійно грав в гаджети, що тато на нього кричав. Коли дитина перебуває з татом, вона перебуває в цілковитій безпеці, оскільки рівень уваги тата до питань здоров`я і безпеки дитини є максимальними. Було зазначено, що стався випадок, коли 23 вересня 2022 року ОСОБА_6 зламав руку впавши з 2- поверхового ліжка тоді, коли син був під наглядом матері. Відповідач з повагою та розумінням ставиться до прав позивача проживати з іншим чоловіком, з яким вона одружилась. Необхідно прийняти до уваги, що разом з позивачем проживає її син від першого шлюбу, а її офіційний чоловік має ще двох неповнолітніх дітей, якими він також спілкується. Особливе занепокоєння у відповідача викликає факт наявності судимості у чоловіка позивача (з її слів) оскільки вчинення особою кримінального правопорушення характеризує таку особу в негативному світлі. За таких обставин відповідач не може погодитися із тим, що перебуваючи разом з позивачем їх спільний син проживає в повноцінній родині. Відповідач проживає сам, весь свій вільний час приділяє увагу питанню виховання сина. Відповідач проживає в орендованій квартирі відсутність права власності на квартиру не може оцінюватися як обставини, що виключають його право на участь у вихованні свого сина. Позивач також проживає в квартирі, що не є її приватною власністю Відповідач здійснює будівництво свого власного будинку в селі Залісся Броварського району Київської області на належній йому земельній ділянці. Питання придбання квартири в місті Києві також розглядається відповідачем як можливе в перспективі декілька років. Відповідач ОСОБА_2 має рівень доходів, який дозволяє в повній мірі забезпечити належне утримання, лікування та розвиток сина ОСОБА_6 . Відповідач самостійно придбаває для сина необхідні речі і продукти, оплачує лікування та навчання, або надає позивачу необхідні для цього кошти. Позивач ніколи не зверталася за стягненням аліментів, оскільки питання фінансової участі відповідача у витратах на утримання сина завжди вирішувалося сторонами шляхом домовленості без конфліктів. Протягом останнього року відповідач двічі забезпечував сину виїзд на відпочинок та оздоровлення до Одеси та Буковелю. Поділяючи особливу увагу дитині та формування правильних звичок. Проживаючи з батьком, той його забезпечує вчасне забирання дитини із дитячого садочка та відвідання ним гуртків, а також спільні прогулянки та культурну програму. У позивача не завжди вистачає часу на догляд та піклування за сином, а тому вона залучає до цього процесу свою матір та сестру. Протягом 5 місяців з жовтня 2024 року по лютий 2025 року матір позивача 23 рази забирала дитину із садочка. Зазначені факти свідчать про те, що позивач не завжди має достатньо часу на належний догляд за дитиною Відповідач не має алкогольної чи наркотичної залежності не притягувався та не притягується до кримінальної відповідальності, не має незнятої чи непогашеної судимості.(а.с.100-107)

Представник від служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в міста Києві державної адміністрації Алексійчук Н.В. у судовому засідання пояснила, що дійсно на комісій розглядалось питання про місце проживання 5-річного хлопчика ОСОБА_3 у зв`язку з спором його батьків за місцем його проживання. Були витребувані довідки з лікарні , обстежені умови проживання хлопчика. З яких слід, що позивачка не хвора, на обліку у наркодиспансері не перебуває, має стабільний заробіток та роботу, за місцем проживання дитини нею були створені всі необхідні умови для його проживання, розвитку, навчання. Позивач не перешкоджає спілкуванню з батьком для цього, надає час. З боку сторони позивача не було звернення для обстеження його умов проживання. Відповідач вважав, що сина він сам повинен виховувати і він повинен жити тільки з ним. Однак комісія вирішила доцільно місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю. Думка її не змінилась і на час розгляду цієї позовної заяви, дитина повинна залишитися проживати з матір`ю .

Суд вислухав сторони дослідив надані докази, які є належними та допустимими а саме:

З боку сторони позивача було надано:

Копії паспортів позивача та відповідача з яких слід, що вони є громадянами України.(а.с.8-9,11-12)

Копію свідоцтва про шлюб з якого слід, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 15 червня 2024 року зареєстрували шлюб, актовий запис №924 місце реєстрації Дарницький відділ реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_12 , дружини ОСОБА_12 .(а.с.14)

Копію свідоцтва про народження з якої слід, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №4767 місце реєстрації Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Батьками його є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 .(а.с.15)

Копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слід, що ОСОБА_1 є підприємцем, яка займається економічною діяльністю.(а.с.16-17)

Копію довідки про доходи за період 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 року за період 01 січня 2024 року по 11 листопада 2024 року з АТ КБ «ПриватБанк» з якої слід, що у позивача на рахунку маються грошові кошти.(а.с.18-20)

Копію подяки від директора ТОВ «Торговий дім «АБС» стосовно позивача ОСОБА_1 (а.с.21)

Копію характеристики на працівника ТОВ «Торговий дім «АБС» ОСОБА_1 з якої слід, що вона зарекомендувала себе позитивно.(а.с.30)

Копію психолого- педагогічної характеристики на вихованця закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №176 комбінованого типу Деснянського району міста Києва, ОСОБА_3 , 07 жовтня 2019 року з якої слід, що ОСОБА_6 відвідує садок з 01 вересня 2022 року групу з вадами мовлення з 01 вересня 2024 року. Перебуваючи у групі добре адаптувався до колективу. Освітню програму засвоює згідно віку. Добре розвинутий. Тато і мама ОСОБА_13 приймають активну участь у житті дитини та садочка. Він із задоволенням іде до обох з батьків, які відносяться до нього з любов`ю та увагою. Батьки приділяють достатньо уваги до виховання дитини. Поведінка дитини організована.(а.с.22)

Копію договору №МП 0022223 на медичне обслуговування за програмою «БС» Оптимум Київ від 7 до 10 осіб 29600 від 25 січня 2024 року згідно якого позивачу ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_3 надаються медичні послуги.(а.с.23-26)

Копію листа першого заступника начальника Деснянського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві Михайла Ніконова слід, що «Про розгляд заяви» слід, що була проведена перевірка в ході якої було встановлено реєстрацію звернення від 15 серпня 2023 року о 18:56 повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що мався конфлікт з цивільним чоловіком, який поводив себе агресивно. Заява розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та за результатами перевірки складено довідку та зареєстровано до ЖЄО №35189 від 15 серпня 2023 року.(а.с.27)

Копію Витягів з реєстру територіальної громади слід, що позивач ОСОБА_11 та її син ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою.(а.с.28-29)

З боку відповідача були надані докази:

Копія договору купівлі продажу земельної ділянки від 09 грудня 2023 року з якої слід, що ОСОБА_2 купив земельну площею 0.1038 га в селі Залісся, Броварського району, Київської області.(а.с.109-110)

Копія витягу з Державного реєстру речових прав з якого слід, що ОСОБА_2 зареєстрував купівлю земельну ділянку набувши право власності на земельну ділянку площею 0,1038 га.(а.с.111-112)

Копія Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка до купівлі-продажу належала ОСОБА_14 та призначалась для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.(а.с.113-123)

Копія договору №2075-ТО про надання послуг з охорони об`єкту технічними засобами та для запобігання і припинення протиправних дій щодо об`єкту охорони від 28 грудня з якого слід, що відповідач уклав цей договір на охорону купленої земельної ділянки та забудова в АДРЕСА_1 .(а.с.124-129)

Копію інструкції про порядок завдання об`єкта під центральну охорону, зняття об`єкта з охорони та порядок використання тривожною сигналізацією стосовно об`єкту купленого відповідачем.(а.с.130-133)

Копію витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва стосовно якої слід, що відповідачем зареєстровано будівництва будинку.(а.с.134-138)

Копії медичних документів - консультативний висновок дитячого лікаря-алерголога відносно пацієнта ОСОБА_3 , огляд дитини, лабораторний звіт. З якого слід, що відповідач приводив свого сина ОСОБА_3 на обстеження стосовно алергії на яку він страждає (а.с.139-160)

Скріншоти із групи батьків вихованців групи №9 садочку «Пташенята», де з переписки слід, що ОСОБА_3 забирала з садка його бабуся та тітка.(а.с.161-169)

З боку третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Деснянської районної місті Києві державної адміністрації був наданий висновок, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з якого слід, що 20 березня 2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання щодо надання до суду висновку по доцільність/недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На засіданні були присутні батьки малолітньої дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де ОСОБА_1 просила надати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з нею. Зазначила, що вона не перешкоджає в спілкуванні сина з батьком, але хоче щоб дитина проживала разом з нею. ОСОБА_2 повідомив, що заперечує проти визначення місця проживання сина разом з матерію, зазначив, що хоче щоб син проживав разом з ним. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини було рекомендовано надати до суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 ..(а.с.91-94.95-97)

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України слід, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства.»

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до частини 1 та 2 статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» слід, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 141 СК України слід, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.4. ст.29 ЦК України слід, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» слід, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 14-річного віку.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме інтересам дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дитини, її фактичне проживання на даний час із матір`ю, участь матері у житті дитини та позицію відповідача, який заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

При цьому суд виходить з того, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати й неформального значення.

Враховуючи досліджені судом матеріали справи, можливо зробити висновок про те, що між сторонами залишилося неврегульованим питання щодо місця проживання дітей.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною (зазначене викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження №14-327цс18).

Сам по собі малолітній вік дитини не свідчить про наявність підстав для визначення її місця проживання саме з матір`ю, якщо дитина вже тривалий час проживає з батьком, який сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що узгоджується з правовою позицією, яка була викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 608/190/18, провадження № 61-1612св19.

Крім того, як встановлено під час розгляду даної справи, дитина проживає з матір`ю в атмосфері любові, турботи, захисту, мати сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що не було спростовано з боку відповідача. Тимчасове гостьове перебування дитини у батька не є підставою вважати, що малолітній тривалий час проживав з ним.

В свою чергу слід зазначити, що батько/мати дитини, який/яка, безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Зазначена правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року у справі № № 542/1428/1.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на оцінці всіх обставин у сукупності.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі N 404/3499/17, провадження N 61-9074св20.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Отже, даний спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина яка є малолітньою потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, слід надаввати першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості його соціальних зв`язків з нею, створення для нього необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним. Визначення місця проживання дитини разом із матір`ю ні в якій мірі не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з ним, прояву турботи відносно нього та участі у його вихованні і розвитку.

З наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки, відповідно до ч.1,п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст.24, 105, 112, 114, 115, 157, 160, 161 СК України, ст.ст.29, 31, 32 ЦК України, ст.ст.3,12,13,81,141,259,263-265,354,430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Осадчої Крістіни Олегівни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору під час подачі позовної заяви до суду у сумі 1211 (тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського

районного суду С. І. Чехов