РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі

головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Максимовської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Стрельников Андрій Сергійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, шляхом пред`явлення його через уповноваженого представника адвоката Семенова Є.С., до відповідача, Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Стрельников Андрій Сергійович, яким просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , у період з 1994 року по 24.10.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м., житловою 30,7 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що він проживав із ОСОБА_2 з 1994р. однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вони були разом зареєстровані за однією адресою, вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Він займався її похованням, інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_2 .

У січні 2022 року у встановлений законом строк, він звернувся до нотаріуса Стрельникова Андрія Сергійовича із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не перебував з померлою у зареєстрованому шлюбі та не підтвердив з свої родинні відносини, внаслідок чого він вимушений звернутися у суд із для захисту своїх прав.

Відповідач Харківська міська рада, у поданому відзиві проти задоволення позову заперечувала, зазначаючи про недоведеність позовних вимог, зокрема факту проживання із померлою однією сім`єю, відсутності постанови нотаріуса про відмову у вченні нотаріальної дії та об`єму спадкової маси..

Третя особа - нотаріус Стрельников А.С., у судове засіданні не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалами суду було відкрито провадження у справі, витребувані докази, справа призначена до судового розгляду.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 . П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №02-14 .

За ч.1 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно спадкової справи №02-14, зі заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_2 у шестимісячний строк, а саме 28.12.2021р. звернувся ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні.

За життя ОСОБА_2 заповіт не складала, у шлюбі не перебувала. Батьки ОСОБА_2 померли у 1971р. та 2004р.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконкому Харківської міської ради від 06.05.2006 р. №2-06-259261 ОСОБА_2 на праві власності належала квартири АДРЕСА_2 .

Листом від 22.11.2023р. П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори позивачу фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_2 , за відсутності доказів того, що позивач є спадкоємцем.

Зазначений лист та заперечення ХМР, свідчить про наявність в даному випадку спору про право. Ті обставини, що відмова позивачу нотаріусом оформлена не постановою, не є підставою для позбавлення права позивача на захист його прав у суді.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

За приписами ч.2 ст.3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із наданими документами вбачається, що позивач та ОСОБА_2 з 2014року проживали та були зареєстровані за однією адресою- АДРЕСА_1 .

За договором підряду №389-Г від 17.03.2017р., договору замовлення від 12.09.2014р. вбачається, що позивач замовляв у квартиру за адресою- АДРЕСА_1 , вікна, їх установку та ремонті роботи.

За наданими фотознімками у різний період часу, вбачається що на них разом зображенні позивач та померла, у них наявні близькі стосунки.

Під час розгляду справи були допитані свідки - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Так, за показаннями свідка ОСОБА_3 вона знайома із позивачем та знала ОСОБА_2 , Із ОСОБА_2 вона знайома з 1970 року, вона разом навчалися у технікумі, потім разом із нею працювали , були друзями, постійно підтримували спілкування. Із ОСОБА_1 ОСОБА_2 познайомилася десь у 1973 році. ОСОБА_2 жила разом із батьком по АДРЕСА_1 , а потім десь з 1990 року із ними став проживати ОСОБА_6 . Мати ОСОБА_7 померла коли їй було 17 років. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом працювали в кооперативі, разом жили. Коли у ОСОБА_1 померла мати він продав квартиру, а кошти витратив на ремонт квартири де вони проживали із ОСОБА_7 АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . У ОСОБА_7 родичів та дітей не було.

За показаннями свідка ОСОБА_5 вона знає ОСОБА_2 і ОСОБА_1 десь з 1977 року, працювала разом із ОСОБА_7 , підтримувала дружні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 десь у 1990-х роках стали проживати разом. Вони також разом працювали у кооперативи, разом жили, вели спільне господарство, разом ходили за продуктами . Коли батьки ОСОБА_1 померли останній продав квартиру та витратив кошти на ремонт квартири де вони жили разом АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 померла у 2021р., родичів та дітей у неї не було.

За показаннями свідка ОСОБА_4 вона познайомилася із ОСОБА_2 в 1950 році, разом вчилися у школі. Із ОСОБА_1 вона познайомилась десь в 1970 році, їх познайомила ОСОБА_7 . Приблизно у 1980 році вони стали жити разом по АДРЕСА_1 як чоловік та жінка, шлюб не реєстрували. Разом працювали в кооперативі по шиттю одягу, меблі разом купляли у квартиру. Коли батьки ОСОБА_8 померли він продав квартиру та витратив кошти на ремонт квартири де вони з ОСОБА_7 жили. ОСОБА_2 померла у 2021р., дітей та родичів у неї не було.

Показання свідків та письмові докази свідчать про доведеність проживання позивача із ОСОБА_2 з 2014р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947-III (далі СК України), цей Кодекс набрав чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Згідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц - вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Враховуючи, що встановлення факту проживання позивача із ОСОБА_2 не є належним способом захисту прав, в цій частині суд вважає за необхідне відмовити.

В частині визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 55 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємця четвертої черги, є доведеними та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись 12, 81, 82, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Харківської міської ради (61003,м.Харків, м-н Конституції,б.7, ), третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Стрельников Андрій Сергійович (61146, м.Харків, ву.Валентинівська, 27-Г), про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 55 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6287 грн.08 коп.

В іншій частині, в задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлено 31.07.2025р.

Суддя Бородіна Н.М.