ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2195/25 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т. В.
Провадження № 22-ц/818/2901/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: скарга на дії ВДВС
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2024 року у справі № 643/10990/24,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2024 року у справі № 643/10990/24, в якій просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Алєксєєва Г.І. від 29.01.2025 про арешт коштів боржника, повернути незаконно стягнуті кошти в сумі 1238,00 грн.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 посилався на те, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2024 його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 850, 00 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн. Штраф та судовий збір за вказаною постановою він сплатив 02.11.2024. Проте 29.01.2025 державний виконавець Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Алєксєєв Г.І. виніс постанову про арешт його коштів, після чого він зателефонував державному виконавцю та надіслав останньому копії квитанцій. Однак 31.01.2025 з його карткового рахунку були списані кошти в сумі 1238,00 грн., оскільки державний виконавець не скасував постанову, знаючи про відсутність за ним боргу.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням уточненої скарги 18.02.2025 ОСОБА_1 просив суд визнати дії (бездіяльність) державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Алєксєєва Г.І. неправомірною, посилаючись на те, що після оскарження ним неправомірних дій державного виконавця до Міністерства юстиції арешт з карткового рахунку було знято та 12.02.2025 повернуто 1163,15 коп. Решта коштів до цього часу не повернута.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити його скаргу.

Вказав, що ним було сплачено штраф та судовий збір 02.11.2024 року, на підтвердження у матеріалах справи є відповідні квитанції. Однак, 29.01.2025 державний виконавець Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Алєксєєв Г.І. виніс постанову про арешт його коштів, після чого він зателефонував державному виконавцю та надіслав останньому копії квитанцій, проте 31.01.2025 з його карткового рахунку були списані кошти в сумі 1238,00 грн.

Зазначив, що він є військовим який боронить нашу країну вже три роки, і йому не зрозуміло чому суд надав перевагу виконавцю, а не йому. Зауважує, що йому були повернуті не всі кошти.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула скаргу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції навів наступні мотиви свого рішення.

Скаржник посилається на те, що ним 29.01.2025 було надіслану державному виконавцю Алєксєєву Г.І. копії квитанцій про сплату штрафу та судового збору за постановою суду, проте матеріали справи будь-яких доказів зазначеного не містять, а тому скаржником недоведене суду, що державний виконавець діяв неправомірно.

В уточненій скарзі ОСОБА_1 зазначив, що йому було повернуто грошові кошти в сумі 1163,15 грн. стягнутих за виконавчим провадженням, однак ніяких вимог стосовно цього у скарзі не зазначив.

Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані дії (бездіяльність) державного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця, судом не встановлено неправомірної бездіяльності державного виконавця, а тому вважає, що слід відмовити у задоволенні скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1-3 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні інструкції на примусове списання коштів або пред`явлення емітенту електронних грошей до погашення в обмін на грошові кошти надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абз. 1 ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Так, засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін, згідно якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850,00 грн., стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., справа № 643/10990/24.

Постановою державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Алєксєєва Г.І. від 29.01.2025 накладено арешт на грошові кошти /електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/ електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/ електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні № 77015158 з виконання постанови Московського районного суду м. Харкова № 643/10990/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 605,60 грн. (а.с.12).

Як вбачається з платіжної інструкції № 0.0..1 від 02.11.2024 ОСОБА_1 сплачено суму коштів у розмір 605,60 грн., призначення платежу: судовий збір; ОСОБА_1 , 643/10990/24 (а.с.09).

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 02.11.2024 ОСОБА_1 сплачено суму коштів у розмір 850,00 грн., призначення платежу: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; 643/10990/24; ОСОБА_1 (а.с.10).

31.01.2025 з рахунку ОСОБА_1 стягнуто 1238,00 грн., призначення платежу: стягнення за ВП № 77015197 з виконавчого документу; постанова № 643/10990/24, виданий 29.11.2024, документ видав Московський районний суд м. Харкова на осн.док.ВК № 250131РВNКІ65 (а.с.11).

При цьому скаржник не надав до суду доказів про те, що він повідомив суд чи державного виконавця про добровільну сплату присудженого судом штрафу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність скарги. Доводи скарги щодо дискримінації відносно скаржника також не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скаржник посилається на те, що ним 29.01.2025 було надіслану державному виконавцю Алєксєєву Г.І. копії квитанцій про сплату штрафу та судового збору за постановою суду, проте матеріали справи будь-яких доказів зазначеного не містять, а тому скаржником недоведене суду, що державний виконавець діяв неправомірно.

В уточненій скарзі ОСОБА_1 зазначив, що йому було повернуто грошові кошти в сумі 1163,15 грн. стягнутих за виконавчим провадженням. Інших вимог, окрім визнання дії (бездіяльності) державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Алєксєєва Г.І. неправомірною уточнена скарга також не містить.

Матеріали справи не містять доказів завчасного надсилання скаржником квитанцій про добровільну сплату штрафу та судового збору, а отже державний виконавець у такій ситуації не порушив діючого законодавств при винесення постанови про арешт майна, а тому суд відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.

Отже, якщо ОСОБА_1 сплатив штраф, але виконавець за відсутності інформації про таку добровільну сплату штрафу відповідно до вказаних норм матеріального права відкрив виконавче провадження, це не свідчить про незаконність дій державного виконання. Усі ризики від такої поведінки скаржника покладаються на нього. Після оплати штрафу ОСОБА_1 було необхідно повідомити суд чи державного виконавця, та надати квитанцію про оплату, оскільки закриття виконавчого провадження відбувається не пізніше наступного робочого з дня надходження документів.

Щодо доводів скарги про те, що виконавець повернув ОСОБА_1 кошти не у повному розмірі, то з цього приводу він не позбавлений права звернутися з відповідною заявою до виконавчої служби, а у разі виникнення спору звернутися до суду з відповідною заявою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення, вони по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381-384,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 липня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.