Справа № 353/172/25
Провадження № 2/353/201/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Мороз М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власносності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Явдошак О.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,3152 га, розташовану в урочищі «Гуниська», контур 210 «а», с. Будзин Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 . Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивач бажає оформити спадкове майно на своє ім`я, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутись до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 та не був зареєстрований на момент смерті спадкодавця за адресою померлої. У зв`язку з цим просила суд також у мотивувальній частині рішення встановити факт постійного проживання позивача з спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21.05.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Також вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивачки та вирішено викликати для допиту в судовому засіданні свідків.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Явдошак О.О. в судове засідання 24.07.2025 року не з`явились, однак до суду подали письмову заяву, в якій просили розгляд справи завершити у їх відсутності. В попередніх судових засіданнях позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, однак до суду подали письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають та просили розгляд справи провести без їх участі.

Свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні засвідчили той факт, що ОСОБА_1 з вересня 2013 року та до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом із матір`ю ОСОБА_4 , оскільки остання була лежачою хворою та потребувала стороннього догляду, а також проводив її похорон та на даний час користується спадковим майном, доглядає господарство.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 567570 від 23.06.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,3152 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:002:0213 (а.с. 4).

Вищевказані обставини також підтверджуються копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.03.2025 року (а.с. 46-51).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Ще за життя ОСОБА_4 посвідчила на ім`я сина ОСОБА_1 (позивач) заповіт, яким заповіла йому вищевказану земельну ділянку, що підтверджується копією заповіту від 15.08.2011 року (а.с. 8) та витягом зі Спадковго реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.12.2024 року (а.с. 13-14).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с. 15, 143). ОСОБА_9 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до моменту відкриття спадщини, що підтверджується копією свідоцта про смерть (а.с. 9).

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

З метою прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою. Однак позивачу в нотаріальному порядку було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , оскільки ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не підтверджено факт його спільного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. Також нотаріусом було роз`яснено про можливість звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 1040/01-16 від 02.12.2024 року (а.с. 11).

Також, окрім позивача ОСОБА_1 , спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, а саме ОСОБА_2 (відповідачка) (копія свідоцтва про народження та копія свідоцтва про одруження, а.с. 65, 66), ОСОБА_3 (відповідач), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (копія свідоцтва про народження та копія свідоцтва про одруження, а.с. 152, 153).

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 144). ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 145).

Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.12.2024 року (а.с. 12) спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах».

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 рокуу справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16».

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21).

З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю, а тому позивач звернувся також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту постійного проживання разом з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, оскільки встановлення даного факту має для нього юридичне значення та надає йому право на спадкування за заповітом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З метою оформлення спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 в нотаріальному порядку позивачу необхідно було представити документи, які б підтверджували, що він постійно проживав однією сім`єю з спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). З довідок Будзинського старостинського округу № 1 Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 543 від 01.11.2024 року встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті значилась зареєстрованою по АДРЕСА_2 , інших зареєстрованих осіб за вказаною адресою не було. Однак з вересня 2013 року разом з нею проживав без реєстрації по день її смерті син ОСОБА_1 (позивач) (а.с. 6, 43). Факт спільного проживання ОСОБА_1 (позивач) разом з ОСОБА_4 з вересня 2013 по день її смерті в судовому засіданні також ствердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що ОСОБА_1 (позивач) з вересня 2013 року та до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом із матір`ю ОСОБА_4 , оскільки остання була лежачою хворою та потребувала стороннього догляду, а також проводив її похорон та на даний час користується спадковим майном, доглядає господарство.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 404/2163/16-ц, з якої вбачається, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання особи за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 (позивач) зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день відкриття спадщини та про доведеність того, що цей факт дійсно має для позивача юридичне значення.

Отже на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлої матері ОСОБА_4 .

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення.

Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Отже ОСОБА_1 (позивач), будучи належним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкову земельну ділянку на своє ім`я.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1225, 1235, 1268 ЦК України (в редакції 2003р.), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 141, 206, 247, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,3152 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:002:0213, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 567570 від 23.06.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35, виданого на ім`я ОСОБА_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА