РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/328/25

Провадження № 22-ц/4815/745/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Казмірчук Марією Михайлівною, на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2025 року (ухвалене у складі судді Кушніра О.Г., повний текст рішення суду виготовлено 02 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання.

Позов обґрунтовувала тим, що їх з відповідачем донька ОСОБА_3 досягла повноліття та продовжує навчання в Післяліцейній професійній школі "Старт" у Варшаві зі спеціальністю "технік адміністрації" строком до 30 червня 2025 року.

У зв`язку з навчанням донька витрачає кошти на харчування, одяг, проїзд та навчання, а тому потребує матеріальної допомоги батька, який офіційно працевлаштований і має можливість надавати донці допомогу.

Просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на навчання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду і до закінчення навчання або до досягнення нею двадцяти трьох років, в залежності від того, яка із зазначених обставин настане першою.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 31 січня 2025 року до 30 червня 2025 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 у доход держави судовий збір у розмірі 1211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн. 20 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 СК України обставини, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, за яким брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Казмірчук М.М., оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано важливих обставини, які мають суттєве значення для справи. Зокрема, суд не взяв до уваги, що він має серйозні проблеми зі здоров`ям, та що за рахунок свого доходу він утримує непрацездатну матір, яка потребує постійного догляду.

Судом не надано належної оцінки його доводам щодо витрат на утримання матері, на лікування та підтримку її здоров`я, що значно обмежує його можливість сплачувати додаткові аліменти, а також не враховано стан його фінансового становища.

Також судом не врахував, що він вже сплачує аліменти на утримання молодшої доньки.

Рішення суду є надмірним та не відповідає принципу пропорційності, оскільки не врахував його фінансові зобов`язання і реальні можливості для сплати аліментів.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії НОМЕР_1 від 30.01.2025 року (а.с. 8).

ОСОБА_3 є студенткою ІІ семестру Післяліцейної професійної школи СТАРТ у Варшаві зі спеціальності Технік адміністрації, з терміном навчання до 30.06.2025 року, що підтверджується відповідною довідкою навчального закладу (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований у ТзОВ "Морган Феніче" та отримує регулярний дохід, який за 2024 рік (з січня по грудень) склав 175 627,84 грн.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків їх забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 спроможний належним чином виконувати свій обов`язок забезпечувати дитину, яка продовжує навчання, зокрема, має регулярний дохід.

Доводи апеляційної скарги про перебування на його утриманні матері, яка потребує матеріальної допомоги та догляду апеляційним судом відхиляються.

ОСОБА_2 , за допомогою належних та допустимих доказів, не доведено факту перебування матері на його повному утриманні та постійному догляді.

Позивачкою доведено наявність юридичних фактів для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, а саме: досягнення дочкою віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливості надавати таку допомогу.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків їх забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , та стягуючи з відповідача аліменти на утриманні повнолітньої доньки у розмірі 1/8 частки його заробітку, місцевий суд правильно визначив обставини справи, врахував наведені у ч. 1 ст. 182 СК України обставини та дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Казмірчук Марією Михайлівною залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.