Справа № 757/2754/25-ц
Провадження №: 2/752/4602/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

при секретарі - Сінчук І. А.,

за участі:

представника позивача - Гапоненка Р. І.

в режимі відеоконференції представника відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні Голосіївського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про відшкодування упущеної вигоди,

в с т а н о в и в:

19 січня 2025 року через систему «Електронний суд» Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» звернулося до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування упущеної вигоди у сумі 3 397 776,39 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року цивільну справу № 757/2754/25-ц за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про відшкодування упущеної вигоди, передано за підсудністю на підставі частини першої статі 27 ЦПК України (за місцем проживання відповідача ОСОБА_1 ) до Голосіївського районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2025 року цивільну справу № 757/2754/25-ц передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І. А.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 залучено ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_2 , пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» наявний) до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у справі за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про відшкодування упущеної вигоди.

Вивчивши матеріали справи, на підготовчому судовому засіданні, судом було поставлено на обговорення питання щодо підсудності даної справи Голосіївському районному суду міста Києва.

Представник позивача - Гапоненко Р. І. пояснив, що Печерський районний суд міста Києва, направляючи дану справу до Голосіївського районного суду міста Києва за місцем проживання відповідача, в ухвалі від 24 січня 2025 року висловився щодо даного питання. Хоча позивач, обґрунтовуючи підстави і предмет позову, у позовній заяві мотивував застосування правила виключної підсудності. Оскільки приписи ЦПК України не передбачають спору між судами про підсудність, то дана справа має розглядатися Голосіївським районним судом міста Києва за місцем поживання відповідача, але предмет і підстава позову дійсно випливають із не виконання відповідачем обов`язків договору оренди нерухомого майна, яке знаходиться у Печерському районі міста Києва.

Представник відповідача - ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_1 зазначили, що також вважають, що дана справа має розглядатися за правилами виключної підсудності, але з урахуванням ухвали від 24 січня 2025 року поклалися на розсуд суду, зазначивши, що питання підсудності справи слід врегулювати у правову полі, щоб у подальшому це не стало підставою для скасування судового рішення з формальних підстав.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, судом установлено, що обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що 17 липня 2020 року між відповідачем ОСОБА_1 (представником останньої є ОСОБА_1) та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» було укладено договір № 03-3 найму (оренди) та додаткову угоду № 1 від 30 липня 2020 року. Об`єктом оренди, відповідно до договору найму (оренди) є майно та майнові права на частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Верховний Суд у справі № 757/18462/21-ц вказує на невиконання обов`язків по договору відповідачем ОСОБА_1 , яка ухиляється від виконання зобов`язань, заявляючи про неукладеність договору. Верховний Суд підтвердив укладеність договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року та додаткову угоду № 1 від 30 липня 2020 року до договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року та констатував про не виконання обов`язків відповідачем по договору оренди.

Відповідач своєю неправомірною поведінкою з 12 лютого 2021 року - по даний час - не надає можливість позивачу користуватися квартирою, чим власне заподіяла збитки у розмірі упущеної вигоди у сумі 3 397 776,39 грн, яку позивач і просить стягнути, звертаючись до суду з указаним позовом.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, статтею 30 ЦПК України встановлено правила виключної підсудності.

У частині першій статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно із положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Аналіз вказаних вимог процесуального законодавства свідчить про те, що словосполучення «із приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав; виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; оскільки спір у справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі

№ 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі

№ 910/10647/18.

Матеріали справи свідчать, про те, що заявленою вимогою у даній справі є відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, заподіяних відповідачем ОСОБА_1 внаслідок ухилення від виконання зобов`язань за договором оренди квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Печерського районного суду міста Києва.

За таких обставин, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що у розумінні частини першої статті 30 ЦПК України спір у справі стосується нерухомого майна (оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із вказаним нерухомим майном), а отже підлягають розгляду за правилами виключної підсудності, тобто, за місцем знаходження об`єкта нерухомості - АДРЕСА_2 .

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою Радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Згідно із пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, беручи до уваги те, що нерухоме майно, яке є предметом договору оренди, за ухилення виконання умов якого, позивач обґрунтовував заподіяння йому збитків, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ., тому даний позов не підсудний Голосіївському районному суду міста Києва та підлягає направленню за виключної підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Керуючись статтями 4, 30, 31, 259-260, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи за позовом Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про відшкодування упущеної вигоди, передати за виключною підсудністю на розгляд до Печерського районного суду міста Києва (вулиця Володимирська, 15, Київ, 01601).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала складена 01 серпня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук