Справа № 183/1662/25
№ 2/183/2625/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Гриорьєвої В.С .,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ» про відшкодування моральної шкоди, заданою смертю особи,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Павлова Є.Г.,

представника відповідача - адвоката Золотарьової М.К., -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції сторін.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13 грудня 2021 року на виробничих потужностях ТОВ «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ», а саме на підстанції «Новотрїцька-110Кв» у смт.Новотроїцьке Волноваського району, що входить до складу Маріупольської дільниці підстанцій, перебували працівники ТОВ «ЕДС-Інжиніринг», в тому числі її син ОСОБА_2 . Бригада працівників була направлена для здійснення робіт (згідно договору підряду від 17.03.2021 року № 1706-ВС між ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі та ТОВ «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ».

Того ж дня, о 13.02 стався нещасний випадок.

Згідно акту розслідування нещасного випадку від 30 листопада 2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 02 грудня 2022 року, та висновку експерта № 264 від 14 січня 2022 року Волноваського відділення судово-медичної експертизи м.Волноваха, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок впливу електричного струму, що підтверджується виявленням електромітки у вигляді садна у ділянці правого передпліччя та двох електроміток у вигляді мозолей на долонній поверхні лівої кисті.

В результаті порушення трудової і виробничої дисципліни, що вбачалося в частині не здійснення якісного контролю за дотриманням працівниками бригади правил безпеки, що привело до самовільного виконання робіт працівниками в електроустановці без підготовки робіт, без оформлення наряду-доступу, у відповідності з вимогами нормативно-правових актів з охорони праці, стався трагічний нещасний випадок, внаслідок загинув син позивачки.

Смерть син стала для позивачки невиправною, невимірною втратою.

ОСОБА_1 зазначає, що являється пенсіонеркою та особою з інвалідністю 3 групи довічно. Через незадовільний стан здоров`я вона тривалий час обмежена у можливості самостійно забезпечувати себе, потребує постійної матеріальної допомоги.

Після смерті сина, у позивачки кардинально змінилося життя та стан її здоров`я, вона постійно переживає сильний стрес та глибокий емоційний біль, позивачка не може змиритися з думкою, що її син загинув, внаслідок недбалості роботодавця.

Відповідач з власної ініціативи відшкодував витрати на поховання сина у розмірі 40000 грн., підприємство перерахувало на рахунок позивача компенсацію у розмірі 24001, 17 грн. та 100001, 12 грн., однак позивач наполягає на тому, що цієї суми не достатньо задля покриття її моральних страждань, т ому вона 17.10.2024 року звернулася до відповідача з письмовою заявою про відшкодування їй моральної шкоду у розмірі 500000 гривень.

У своїй відповіді від 21.10.2024 року за вих. № 2110/24-01 ТОВ «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ» пояснило, що вже зробили всі максимальні виплати для відшкодування їй та її чоловікові заданої моральної шкоди, внаслідок загибелі сина у розмірі 124002,19 грн.

Позивачка не погоджується з розміром добровільно відшкодованої моральної шкоди, враховуючи глибину моральних страждань з приводу смерті сина при виконані трудових обов`язків, позивачка вважають за необхідне просити суд стягнути з відповідача на її користь 500000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди.

13.03.2025 року через систему «Електронний суд» канцелярією Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області зареєстровано відзив на позов. У відзиві відповідач зазначає, що згідно акту про нещасний випадок Н-1/П основною причиною настання нещасного випадку є трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання вимог Інструкції з охорони праці самим ОСОБА_2 , а отже мала місце груба необережність самого потерпілого, що повинно бути враховано при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, в розумінні ч.2 ст. 1193 ЦК України.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що Товариство з власної ініціативи взяло на себе витрати на поховання ОСОБА_2 у розмірі 40000 грн., надало в якості матеріальної а моральної компенсації суму грошових коштів у розмірі 154040 грн. При цьому із даної уми, як податковим агентом, Товариством сплачено суму ПДФО за ставкою 18% та суму військового збору за ставкою 1,5№ на виконання вимог Податкового Кодексу України.

Також відповідач вважає, що позивачем не доведено погіршення стану її здоров`я після смерті сина, оскільки третя група інвалідності їй була встановлена безстроково ще у 2006 році.

У зв`язку з викладеним, враховуючи всі обставини, відповідач вважає, що стягнення з нього на користь позивача моральної шкоду у розмірі 500000 грн. є явно завищеним, надмірним та не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості (а.с. 58-69).

Процесуальні дії у справі.

Постановленою ухвалою від 04 березня 2025 року суддею Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорокою О.В. відкрите провадження по цивільні справі, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні (а.с. 57).

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 75).

Позиція сторін в судовому засіданні.

Позивач та її представник - адвокат Павлов Є.Г. підтримали заявлений позов, з підстав, визначених у ньому, наполягали на тому, що сплаченого підприємством коштів, в якості компенсації не достатньо для покриття глибини моральних страждань, завданих смертю єдиного сина.

Представник відповідача - адвокат Золотарьова М.К. заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13 грудня 2021 року на виробничих потужностях ТОВ «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ», а саме на підстанції «Новотрїцька-110Кв» у смт.Новотроїцьке Волноваського району, що входить до складу Маріупольської дільниці підстанцій, перебували працівники ТОВ «ЕДС-Інжиніринг», в тому числі ОСОБА_2 . Бригада працівників була направлена для здійснення робіт (згідно договору підряду від 17.03.2021 року № 1706-ВС між ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі та ТОВ «ЕДС-Інжиніринг».

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт.Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 25).

Згідно акту розслідування нещасного випадку від 30 листопада 2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 02 грудня 2022 року, та висновку експерта № 264 від 14 січня 2022 року Волноваського відділення судово-медичної експертизи м.Волноваха, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок впливу електричного струму, що підтверджується виявленням електромітки у вигляді садна у ділянці правого передпліччя та двох електроміток у вигляді мозолей на долонній поверхні лівої кисті.

В результаті порушення трудової і виробничої дисципліни, що вбачалося в частині не здійснення якісного контролю за дотриманням працівниками бригади правил безпеки, що привело до самовільного виконання робіт працівниками в електроустановці без підготовки робіт, без оформлення наряду-доступу, у відповідності з вимогами нормативно-правових актів з охорони праці, стався трагічний нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 .

Згідно ч.8 дослідженого Акту розслідування нещасного випадку порушення вимог законодавства з охорони праці відбулося самим ОСОБА_2 , який, працюючи електромонтажником силових мереж та електроустановок ТОВ «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ», не виконав розпорядження керівника, відкрив сітчасте огородження комірки з напругою вище 1000В і проник за огородження, самовільно виконував роботи в електроустановці без наряду-допуску, без виконання підготовчих заходів та допуску у відповідності з правилами безпеки, внаслідок чого виявлено порушення п.5.1.6, 5.2.2, 6.1.11 «Правил безпечної експлуатації електроустановок» (НПАОП 40.1-1.01-97), п.1.1, 1.3 гл.1, п.п. 2.1, 2.6 гл.2 «Інструкції № 15 з охорони праці для електромонтажника ТОВ «ЕДС-Інжинірігн», п.2.10, г.2, п.4.2, гл.4 «Робочої інструкції електромонтажника силових мереж та електроустаткування виробничого відділу ТОВ «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ» (а.с. 9-24).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 26).

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу відшкодування моральної шкоди врегульовані наступними нормами закону.

Статтею 3 Конституції України життя і здоров`я людини визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до п.п. 3-5 т. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Позивачка, обґрунтовуючи компенсацію моральної шкоди зазначає, що їй завдані фізичні та моральні страждання, які спричинили негативні зміни у їх житті, а саме погіршення стану здоров`я, скрутне матеріальне становище.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В абз. 2, 3 п. 2 Постанова Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" встановлено, що при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила ст. 454 ЦК (ст. 1193 ЦК України чинна на час виникнення спірних правовідносин) про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом(частина друга статті 1167 ЦК України).

Зазначена норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також інших умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку між такою поведінкою і завданою шкодою та вини заподіювача (крім випадків відповідальності без вини).

У частині другій вказано, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина друга статті 153 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини третьої статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України).

За статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Тобто відповідні правовідносини регулюються статтею 237-1 КЗпП України, статтями1166,1167,1168, 1187 ЦК України, що слугують підставою для стягнення з роботодавців коштів на відшкодування заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я або в разі смерті працівника моральної шкоди.

В умовах експлуатації електроустановок питання електробезпеки має велике значення для захисту обслуговуючого персоналу та інших осіб від ураження електричним струмом.

Електроживлення електроустановок забезпечується централізовано від системи, в яку входить сукупність електричних станцій та мереж поєднаних між собою і пов`язаних спільністю режиму в безперервному процесі виробництва, перетворення і розподілу електричної енергії при спільному управління цим режимом. Електробезпека в процесі експлуатації обслуговування забезпечується системою організаційних та технічних заходів, що забезпечують захист людей від шкідливого та небезпечного електричного струму.

Всі трансформаторні підстанції та лінії електропередавання перебувають в постійній роботі, а отже, приховують в собі смертельну небезпеку для тих, хто до них наближається на недопустиму віддаль або торкається струмовідних частин.

Роботи підвищеної небезпеки на момент настання нещасного випадку визначались відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року №956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки» (втратила чинність 13.09.2022 року).

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про наявність факту завдання моральної шкоди, яку позивачка зазнала, в зв`язку зі смертю сина, а відповідальним за завдання такої шкоди є відповідач.

Між тим, матеріали справи містять переконливі, не спростовані позивачем, докази про те, що ТОВ «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ» сплатило вартість ритуальних послуг на поховання ОСОБА_2 у розмірі 40000 грн. (а.с. 63), а також сплатили позивачці матеріальну допомогу у розмірі 24001,07 грн. - 23 грудня 2021 року та 100001,12 грн. - 29.12.2021 року (а.с. 62).

Саме такий розмір сплаченої моральної шкоди визнав відповідач, з урахуванням того, що смерть сина позивачки також наступила в результаті і його необережних дій при роботі на об`єкті підвищеної небезпеки.

Позивач у своєму позові не навела жодного аргументу на спростування розміру грошового відшкодування моральної шкоди, яке було виплачено добровільно відповідачем одразу після смерті ОСОБА_2 .

Подані позивачкою докази про погіршення її стану здоров`я протягом 2023- 2025 років не можуть бути підставою для збільшення виплаченого розміру грошової компенсації за смерть сина, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Наведене узгоджується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина. В той же час, вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн., на переконання суду, є надмірною.

Виплачена відповідачем добровільно грошова компенсація у розмірі 124002,19 грн., є адекватною, справедливою і співмірною у даній спірній ситуації.

Крім того, враховуючи відсутність вини відповідача, та те, що загиблий порушив вимоги робочої інструкції, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, такий висновок відповідатиме принципам розумності і справедливості, і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст.ст. 12, 76-82, 91, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ» про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕДС-ІНЖИНІРІНГ», , місцезнаходження: вул.Козара Павла, 49, м.Дніпро, 49106.

Повне судове рішення виготовлене 30 липня 2025 року.

Суддя Сорока О.В.