Номер провадження: 22-ц/813/4348/25
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний»

представник позивача Самойлюк Дмитро Геннадійович

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Гниличенко М.В., у приміщенні того ж суду,

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

25.09.2024 року позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» (місцезнаходження: 65059, м. Одеса, вул. Краснова. 6/1; ) суму заборгованості за кредитним договором № AF 2021-06716 від 15.12.2021 року за період з 15.12.2021 року по 12.09.2024 року у сумі 539413,20 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.12.2021 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № AF 2021-06716 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів з лімітом кредиту в 241200,00 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 15.12.2026 року та сплатити проценти за користування кредитом. Банк прийняті на себе зобов`язання щодо надання боржнику грошових коштів в обумовленій у Кредитному договорі сумі виконав повністю, що підтверджується банківськими виписками по рахункам позичальника. Однак, боржник не виконав умови Кредитного договору та не погасив кредит.

Позивач стверджує, що внаслідок невиконання прийнятих відповідачем зобов`язань, у останнього перед банком виникла заборгованість по основному рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), в результаті чого загальна сума заборгованості станом на 12.09.2024 року ОСОБА_1 перед Акціонерним Банком «Південний» за даним рахунком становить 539413,20 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2025 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, ОСОБА_1 було відкрито поточний банківський рахунок № НОМЕР_3 з використанням електронного платіжного засобу та надано банківську платіжну картку, позичальник, в свою чергу, всупереч умов кредитного договору, належним чином умови договору не виконав, кредит у встановлений договором строк не повернув, відсотки не сплатив.

Внаслідок невиконання прийнятих позичальником зобов`язань, у останнього перед банком виникла заборгованість за кредитним договором № AF2021-06716 від 15.12.2021 року, яка станом на 12.09.2024 року становить 539413,20 грн., з яких: 232662,17 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту, 119821,03 грн. залишок заборгованості за відсотками, 186930,00 грн. - сума заборгованості за комісіями, що вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до матеріалів справи. /а.с.43/.

З метою виконання кредитних зобов`язань АТ «Південний» надсилало на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості від 08.07.2024 року, проте до наступного часу борг не погашено, що змусило банк звернутись з позовом до суду./а.с.33/

В обґрунтування позовних вимог банком було надано довідки про рух коштів по рахунку позичальника № НОМЕР_3 у період з 15.12.2021 року по 12.09.2024 року./а.с.36-42/.

При вищевикладених обставинах, проаналізувавши усі доказі в сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог банку, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти в розмірі 539413,20 грн.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд частково скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 в частині стягнення суми заборгованості за комісіями та ухвалити нове, яким у задоволені позову ПАТ АБ «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в частині стягнення суми заборгованості за комісіями - 186930 гривень 00 копійок відмовити. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 - залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було стягнуто із відповідача на користь позивача комісію у зв`язку із обслуговуванням кредиту у позивача. Проте, нарахування позивачем і стягнення судом комісії є незаконним та таким, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» та «Про Фінансові послуги та Фінансові компанії».

Посилається на практику Верховного суду.

Вказує, що в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказує, що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим.

Щодо явки сторін.

Сторони повідомлені належним чином про час і місце апеляційного перегляду справи по суті. До Одеського апеляційного суду повернулось рекомендоване поштове повідомлення відповідачу, яким направлялась судова повістка-повідомлення в судове засідання призначене на 29.07.2025 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», враховуючи усталену практику Верховного Суду та положення ст.372 ЦПК України, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу слід розглядати без участі сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2025 рокулише в частині стягнення комісії.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.12.2021 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № AF 2021-06716 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів з лімітом кредиту в 241200,00 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 15.12.2026 року та сплатити та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 20 % річних (орієнтовна реальна річна процентна ставка 80,09 %.)/а.с.20/

В матеріалах справи є копія Паспорту споживчого кредиту, Графік платежів, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які власноручно підписані позичальником./а.с.23-28/. Порядок повернення кредиту та сплати процентів встановлено цим Договором та ДКБОФО, також встановлено цілі, на які надається кредит: для розрахунків з використанням платіжної картки шляхом списання коштів з поточного рахунку позичальника в межах встановленого ліміту кредитної лінії.

Відповідно п.6 Публічного договору зазначено, що інформація щодо умов кредитування, графік платежів за Договором та розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту міститься в Додатку № 1 - Графік платежів за Кредитним договором, за допомогою якого банк повідомляє споживачів про істотні умови про отриманню, використанню та обслуговуванню кредитного ліміту. Графік є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.8 умов Публічного договору, позичальник підтвердив, що ознайомлений та згодний з тим, що за обслуговування рахунків та за інші послуги, що надаються Банком за ДКБОФО Банк нараховує комісії та інші плати в порядку і розмірах, передбачених Тарифами Банку, діючими на дату здійснення операції, при цьому Кредитний договір є невід`ємною частиною ДКБОФО.

Згідно з п. 8.1. Публічного договору, зміни до цього Договору комплексного банківського обслуговування вносяться Банком шляхом розміщення відповідної інформації на сайті Банку та/або на інформаційних стендах в Банку із зазначенням дати набрання чинності такими змінами, при цьому Клієнт надає повну та безумовну згоду на таку форму внесення змін до Договору. Розміщення інформації про зміни до Договору на сайті Банку та/або на інформаційних стендах в Банку, а також інформування Клієнтів шляхом здійснення відповідної розсилки через Систему «Південний MYBANK», відправлення SMS повідомлень, повідомлень електронною поштою та/або в інший спосіб, на вибір Банку, у відповідності до умов Договору комплексного банківського обслуговування, здійснюється Банком, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту ( кредитного ліміту), не менше ніж за 30 календарних днів до запровадження в дію таких змін. У разі незгоди зі змінами до цього Договору в тому числі з Тарифами Банку, Клієнт має право до дати набрання чинності такими змінами звернутися до Банку для розірвання цього Договору, попередньо погасивши всю заборгованість за Договором, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення ПК, виданих Клієнту і його довіреним особам. При укладенні цього Договору Клієнт розуміє і погоджується, що якщо до дати набрання чинності змінами до Договору Банк не одержав звернення від Клієнта про розірвання цього Договору, то вважається, що Клієнт приймає нові умови Договору та зобов`язується їх дотримуватися з дати набрання чинності відповідними змінами до Договору.

Відповідно до п. 8.2. Публічного договору, зміни, внесені в цей Договір комплексного банківського обслуговування, починають діяти з дати їх введення в дію (набрання чинності).

Від позичальника не надходило жодних заперечень щодо зміни редакції Публічного договору, у зв`язку з чим вважаємо, що він прийняв нові умови Публічного договору та зобов`язався їх дотримуватися.

Відповідно до п. 2.11. Публічного договору, цей Договір застосовується до всіх банківських послуг та пов`язаних з ними послуг, які пропонуються або надаються Банком Клієнтам в межах цього Договору, якщо інше не буде визначено в цьому Договорі, та/або в письмовій формі обумовлена між Банком та Клієнтом окремо або якщо інше не вимагається законодавством України.

Відповідно до п. 3.1.2. Публічного договору, клієнт зобов`язався зокрема: належним чином виконувати умови Договору банківського обслуговування, дотримуватись вимог чинного законодавства України, в тому числі інструкцій, правил, інших нормативно-правових актів Національного банку України з питань здійснення банківських операцій; своєчасно та в повному обсязі здійснювати погашення заборгованості, що виникла у клієнта за будь-якими договорами в тому числі за наданими кредитами, процентами за їх використання, за перевитратою платіжного ліміту, договорами поруки, за якими клієнт виступає поручителем, а також оплачувати всі комісії в обсязі та на умовах, передбачених Договором комплексного банківського обслуговування та /або тарифами.

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, ОСОБА_1 було відкрито поточний банківський рахунок № НОМЕР_3 з використанням електронного платіжного засобу та надано банківську платіжну картку, позичальник, в свою чергу, всупереч умов кредитного договору, належним чином умови договору не виконав, кредит у встановлений договором строк не повернув, відсотки не сплатив.

Внаслідок невиконання прийнятих позичальником зобов`язань, у останнього перед банком виникла заборгованість за кредитним договором № AF2021-06716 від 15.12.2021 року, яка станом на 12.09.2024 року становить 539413,20 грн., з яких: 232662,17 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту, 119821,03 грн. залишок заборгованості за відсотками, 186930,00 грн. - сума заборгованості за комісіями, що вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до матеріалів справи. /а.с.43/.

З метою виконання кредитних зобов`язань АТ «Південний» надсилало на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості від 08.07.2024 року, проте до наступного часу борг не погашено, що змусило банк звернутись з позовом до суду./а.с.33/

В обґрунтування позовних вимог банком було надано довідки про рух коштів по рахунку позичальника № НОМЕР_3 у період з 15.12.2021 року по 12.09.2024 року./а.с.36-42/.

Згідно з п. 3.1.2. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язався своєчасно та в повному обсязі здійснювати погашення заборгованості, що виникла у клієнта за будь-якими договорами в тому числі за наданими кредитами, процентами за їх використання, за перевитратою платіжного ліміту, договорами поруки, за якими клієнт виступає поручителем, а також оплачувати всі комісії в обсязі та на умовах, передбачених цим договором комплексного банківського обслуговування та/або тарифами.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір, укладений між позивачем та позичальником є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами зазначеного договору.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76,77,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вищевикладених обставинах, проаналізувавши усі доказі в сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог банку, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти в розмірі 539413,20 грн.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі заперечує факт прийняття умов, встановлених Публічним договором, оскільки такий договір він власноруч не підписував.

В підкріплення своїх міркувань відповідач навів правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

Варто зазначити, що відповідач, підписавши Кредитний договір № AF2021-06716 від 15.12.2021 повністю та безумовно підтвердив факт прийняття (акцепту) пропозиції Банку укласти публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в порядку, в строки та на умовах, визначених Банком в Публічному договорі та підтверджує, що перед підписанням Кредитного договору ознайомився з Тарифами Банку, всіма умовами Публічного договору, оприлюдненими на сайті Банку за електронною адресою: http://bank.com.ua повністю з ними погоджується та зобов`язується їх виконувати.

Поряд з цим, висновки у наведеній відповідачем позиції ВП ВС стосувались неможливості стягнення заборгованості в частині відсотків, штрафів та пені у випадку, коли умови нарахування таких складових заборгованості не були зазначені безпосередньо у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У своїй постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 року ВП ВС виснував, що «надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будьяких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору».

Фактично, Велика Палата Верховного Суду визнала, що договір приєднання не може бути частиною кредитного договору, у випадку коли у такому мінливому за своєю правовою природою правочині зазначено більшість істотних умов кредиту (процентна ставка, строк, позовна давність, умови нарахування штрафів і пені тощо).

В той же час, у кредитному договорі, укладеному між Акціонерним банком «Південний» та відповідачем, зазначені всі істотні умови договору кредиту. Також у самому тексті кредитного договору № AF2021-06716 від 15.12.2021 міститься детальний опис усіх складових, з яких складатиметься кредитна заборгованість а також описано порядок її нарахування та сплати, мається паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем з інформацією щодо реальної річної ставки та комісії (а.с.25) та графік платежів (а.с.27-28) все підписане відповідачем.

Відтак, висновки зроблені Великою палатою ВС у постанові від 03.07.2019 року не підлягають застосуванню, оскільки були зроблені при інших фактичних обставинах справи.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначає, що відповідач не погоджується з існуванням заборгованості за комісіями, оскільки заявлена сума не вмотивована та не обґрунтована належними фактами, посилається а нікчемність.

Проте колегія суддів звертає увагу скаржника на таке.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Заявляючи про безпідставність заборгованості за відсотками, відповідач не надає суду жодних доказів на підтвердження своєї позиції. Заявляючи про безпідставність заборгованості за комісіями, відповідач не надає суду власного контррозрахунку заборгованості або будь яких інших доказів на підтвердження своєї позиції. Свою позицію апелянт будує на власних припущеннях та впевненості, що можна правомірно порушувати умови укладеного правочину Кредитного договору.

Слід зазначити, що боржник допустив порушення умов кредитного договору, а саме у встановлений строк не погасив заборгованість за кредитом, чим зумовив виникнення заборгованості, яка підтверджується належними розрахунками, а також виписками по рахунку, наявними у матеріалах справи.

Сторонами Кредитного договору № AF2021- 06716 від 15.12.2021 року було досягнуто домовленості щодо розміру та порядку сплати позичальником комісій за здійснення розрахунково-касового обслуговування кредиту.

Так, умовами кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує на користь Банку плату за розрахункове обслуговування відповідно до Тарифів Банку та Паспорту споживчого кредитування, оприлюднених на сайті Банку за адресом: http://bank.com.ua: щомісячно відповідно до Графіка, а також в день повного повернення кредиту - в розмірі 2.5% від суми кредиту на рахунок IBAN: НОМЕР_4 в Банку.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Підписавши кредитний договір банк та позичальник дійшли згоди по усім істотним умовам кредиту і протягом усього часу дії кредитного договору № AF2021-06716 від 15.12.2021, відповідач не мав претензій до його положень.

У паспорті споживчого кредиту (є частиною кредитного договору, міститься у матеріалах справи) зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та ін. платежі) становить 1 499 303,20 гривень. Поряд з цим, при зверненні з позовною заявою до Київського районного суду м. Одеси Банк надав детальний розрахунок заборгованості відповідача, а також відповідну первинну бухгалтерську документацію.

При дослідженні зазначених доказів можна встановити, що складові заборгованості відповідача банк нараховував з дотриманням умов кредитного договору. Реальна річна процентна ставка не перевищувала зазначених відсотків річних, а сума заявлена до стягнення була значно мешною за орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача.

Зазначене дає змогу дійти висновку, що банк діяв згідно вимог розумності та справедливості та сумлінно виконував умови Кредитного договору, положення якого були добре відомі відповідачу.

Вказані правові позиції Верховного суду, на які посилається апелянт не підлягають застосуванню при розгляді даної справи, виходячи з наступного.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

В той же час, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданих постановах суду касаційної інстанції, на які послався суд першої інстанції на обґрунтування підстави для відмови в задоволені позивних вимог в частині стягнення комісії, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у даній справі, обставини, встановлені судами в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах №204/224/21, 727/5461/23, а саме: - Позиція викладена Верховним Судом у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21 не підлягає застосуванню до даної справи, оскільки, відповідно до обставин справи, що переглядалася Верховним Судом, умовами кредитного договору укладеного з позичальником, було передбачено комісію/плату за надання інформації про стан кредиту. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом «Про споживче кредитування» № 1734-VIII, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Таким чином, умовами договору було передбачено комісію за надання інформації за кредитним договором, що прямо протилежить приписам закону «Про захист прав споживачів» яким передбачено, що така інформація має надаватися безоплатно. Враховуючи те, що позичальнику було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачем та банком, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. В даному ж випадку, встановлення в кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування жодним чином не порушує прав споживача та не порушує приписів закону «Про захист прав споживачів» та повністю з ним узгоджується, оскільки його приписи прямо передбачають право Банку на встановлення в кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Таким чином, встановлення в кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування є законним та правомірним.

Позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року по справі № 727/5461/23 також не заслуговує на увагу та не може застосовуватися при розгляді даної справи, оскільки на відміну від обставин вказаної справи, у даній справі позичальник не звертався до суду з позовом про визнання Кредитного договору чи його окремих частин недійсними.

Твердження скаржника щодо нікчемності положення кредитного договору № AF2021-06716 від 15.12.2021 про обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату (2,5%) за розрахунково-касове обслуговування відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» ґрунтуються на власному трактуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

У даній справі, Кредитний договір № AF2021-06716 між сторонами укладений 15 грудня 2021 року. При цьому обов`язок оплати на користь банку за розрахунково касове обслуговування, щомісячно, відповідно до Графіка, в розмірі 2,5% від суми кредиту була передбачена Кредитним договором та зазначена в розділі «Порядок та умови надання кредиту». Також, оплата комісії за розрахункове обслуговування кредиту у розмірі 2,5% від суми кредиту по Кредитному договору була включена до Паспорту споживчого кредиту в розділі «платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору».

Внесення плати за розрахунково-касове обслуговуванням, була передбачена і в «Графіку платежів за кредитним договором та розрахунок вартості супутніх послуг» в якому визначено строк оплати комісії та її розмір(колонка 8 графіку).

При цьому, Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та графік платежів викладені у письмовій формі та підписані особисто позичальником.

10 червня 2017 року набув чинності Закон україни «Про споживче кредитування» № 1734-VIII, яким було визначено загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Таким чином, включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону № 1734-VIII.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до обставин даної справи відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення позовних вимог банку, не посилався на нікчемність правочину, як і не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними умов Кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), а тому суд першої інстанції правильно надав оцінку правомірності окремих частин Кредитного договору та задовольнив позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 186 930,00 грн.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко