КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/23729/24-ц

номер провадження: 22-ц/824/6747/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Яценко Оксани Вікторівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року у складі судді Бусик О.Л., у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті якої відкрилася спадщина на майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 20 лютого 2012 року, яким заповіла ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, все те, на що вона за законом мала би право і що їй належало би на момент смерті.

Вказував, що ОСОБА_3 ніколи не повідомляла ОСОБА_2 про складання заповіту, про її смерть та заповіт він дізнався випадково вже після закінчення встановленого строку для прийняття спадщини, у зв`язку з чим 28 грудня 2020 року звернувся до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Через відсутність оригіналу заповіту нотаріус підготував відповідний запит на отримання дублікату заповіту, який отриманий ним 12 січня 2021 року.

Разом з тим, постановою Першої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №812/02-14 від 04 лютого 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру після смерті померлої ОСОБА_3 у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Зазначав, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року скасовано. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2024 року залишено в силі.

На виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року позивач 05 квітня 2024 року звернувся до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвої-Яремчук Т.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 квітня 2024 року позивачу відмовлено у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлої ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував, що оскільки правовстановлюючі документи втрачено, позивач позбавлений можливості отримати дублікат.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що позивач ОСОБА_2 , прийнявши спадщину після смерті спадкодавця на підставі чинного заповіту, не зміг реалізувати своє спадкове право у нотаріальному порядку через об`єктивну неможливість надати правовстановлюючі документи на квартиру, які були втрачені. З огляду на наявність у спадкодавця зареєстрованого речового права на спірну нерухомість у державному реєстрі, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду щодо виняткового способу захисту спадкових прав у випадку відмови нотаріуса, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на квартиру в судовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Яценко О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на сьогодні не відомо, чи заповіт був дійсно нею складений, як не відомо у присутності кого він був складений та чому був складений за допомогою технічних засобів.

Наголошує, що позивач спадщину за вказаним заповітом, яка відкрилася внаслідок смерті, вчасно не прийняв. При цьому поновив строки на прийняття спадщини за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/4267/21. Чоловік померлої ОСОБА_1 вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Однак право власності на обов`язкову частку у спадщині, на яку він має внаслідок свого пенсійного віку, у вигляді частки в порядку спадкування за законом права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому він був вимушений звернутися до суду заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміни порядку черговості.

Зазначає, що на даний час триває розгляд справи №757/521798/23-ц у Печерському районному суді міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та зміна порядку черговості спадкування - спадкоємцем першої черги та справа №760/14137/24-ц в тому ж суді за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третіх осіб про визнання недійсним заповіту.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував інші судові провадження, що відкриті в цьому ж суді, тому лише послався на заповіт, який визнається недійсним. Крім того, суд не врахував, що всі документи на квартиру знаходяться в ОСОБА_1 у квартирі, де він проживав разом з померлою ОСОБА_3 .

Вказує, що фактично судом позбавлено ОСОБА_1 права на обов`язкову частку, передбачену законом.

Також зазначає, що не зупинення провадження у даній справі призвело до неправильного її вирішення та вплинуло на справедливість та законність рішення. При цьому вважає, що текст клопотання про зупинення провадження у справі, подана заява про збільшення розміру позовних вимог, обставини справи, свідчать, що існує тісний матеріально - правовий зв`язок із справою №757/521798/23-ц, що знаходиться на розгляді у Печерському районному суді міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та зміна порядку черговості спадкування - спадкоємцем першої черги і справою №760/14137/24-ц у Печерському районному суді міста Києва за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третіх осіб про визнання недійсним заповіту і є достатнім доказом неможливості розгляду справи, в якій суд ухвалив рішення.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Хомич І.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не були у шлюбі, доказів реєстрації шлюбу третя особа не надала. У зв`язку з цим ОСОБА_1 не має права на обов`язкову частку у спадщині. Крім того, вказує, що ОСОБА_1 не є навіть особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Станом на момент подання відзиву на апеляційну скаргу у провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває справа №757/52179/23-ц, в якій тільки вирішується питання щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 . З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Київська міська рада, не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті якої відкрилася спадщина на майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .

Установлено, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт від 20 лютого 2012 року, яким заповіла ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, все те, на що вона за законом мала би право і що їй належало би на момент смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла квартира АДРЕСА_1 .

По справі встановлено, що ОСОБА_2 звертався до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру після смерті померлої ОСОБА_3 .

Постановою Першої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 812/02-14 від 04 лютого 2021 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру після смерті померлої ОСОБА_3 у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

У зв`язку з цим ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року у справі №760/4267/21 позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року у справі №760/4267/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №760/4267/21 постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року скасовано. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року залишено в силі.

На виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2024 року у справі №760/4267/21 позивач ОСОБА_2 05 квітня 2024 року звернувся до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвої-Яремчук Т.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєвої-Яремчук Т.М. від 16 квітня 2024 року позивачу відмовлено у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлої ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказував, що саме відсутність у нього правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно унеможливлює видачу йому нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Тому він змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

Так, в силу положень ст.1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Колегія суддів враховує, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Підстави набуття права власності визначені у ст.328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на майно.

Як зазначалося вище, за життя ОСОБА_3 склала заповіт від 20 лютого 2012 року, яким заповіла ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, все те, на що вона за законом мала би право і що їй належало би на момент смерті.

Матеріли справи не містять доказів того, що цей заповіт було змінено чи скасовано спадкодавцем за життя або ж визнано судом недійним за позовом заінтересованих третіх осіб.

Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 усунутий від спадкування майна ОСОБА_3 або ж що на момент вирішення справи існують інші спадкоємці ОСОБА_3 , які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 .

Отже ОСОБА_2 на підставі заповіту від 20 лютого 2012 року є єдиним спадкоємцем усього майна, що належало ОСОБА_3 , у тому числі, квартиру АДРЕСА_1 .

Так, згідно зі ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З урахуванням положень ст.ст.1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Установивши, що ОСОБА_2 успадкував за заповітом усе майно, що належало ОСОБА_3 , у тому числі, квартиру АДРЕСА_1 і у нього відсутня можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спірне майно через відсутність у нього правовстановлюючих документів на цю квартиру, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_2 права власності на це спадкове майно у судовому порядку.

Аналогічного правового висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суду постанові від 31 січня 2024 року у справа № 175/654/22 (провадження № 61-11126св23).

Таким чином суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що наразі не відомо, чи заповіт від 20 лютого 2012 року був дійсно складений самою ОСОБА_3 , як не відомо у присутності кого він був складений та чому був складений за допомогою технічних засобів і у зв`язку з цим у Печерському районному суді міста Києва перебуває цивільна справа №760/14137/24-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третіх осіб про визнання недійсним заповіту, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) виснувала, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України, ч.3 ст.215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. При цьому необхідно враховувати, що заінтересовані особи повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним якщо їх права та законні інтереси порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту (див постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 757/23617/15-ц (провадження № 61-649 св 22)).

За результатами аналізу судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень, до якого відповідно до положень ст.5 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають повний доступ, та за даними інформаційного порталу «Судова влада» встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі №760/14137/24-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демченко О.І., Київський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про визнання заповіту недійсним.

Остаточних судових рішень у цій справі №760/14137/24-ц на даний час не ухвалювалось.

Тому за умови відсутності рішення суду, яке набрало законної сили про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 20 лютого 2012 року на користь ОСОБА_2 , відсутні правові підстави як ставити під сумнів його правомірність, так і наявність волі спадкодавця на вчинення такого заповіту в інтересах позивача.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 в силу свого пенсійного віку має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 , а тому наразі триває розгляд справи №757/52179/23-ц у Печерському районному суді міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та зміна порядку черговості спадкування, то вони також відхиляються апеляційним судом.

Так, за даними Єдиному державному реєстрі судових рішень та інформаційного порталу «Судова влада» у провадженні Печерського районного суд міста Києва перебуває цивільна справа №757/52179/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Першої Київської державної нотаріальної контори, про вставлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартири в порядку спадкування за законом.

Остаточних судових рішень у цій справі №757/52179/23-ц на даний час не ухвалювалось.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч.2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тому враховуючи, що справа №757/52179/23-ц ще не розглянута по суті з ухваленням остаточного рішення суду на користь ОСОБА_1 та приймаючи до уваги чинність заповіту в інтересах позивача, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_1 права на спадкування майна, що належало померлій ОСОБА_3 та права на зміну черговості спадкування.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яценко Оксани Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2025 року.

Головуючий

Судді: