КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9434/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/14795/23

17 липня 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Голиці Тетяни Іванівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним та скасування наказу, в частині оголошення простою; стягнення різниці між середнім заробітком та оплатою за простій,-

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним та скасування наказу, в частині оголошення простою; стягнення різниці між середнім заробітком та оплатою за простій.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона працювала у відповідача на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління відповідача, та 03 лютого 2023р., позивачку було звільнено з роботи, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

27 квітня 2022р. відповідачем було видано наказ № 39к «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого, посаду, яку обіймала позивачка, було включено до списку працівників відповідача, яким оголошено простій не з вини працівника, відповідно до положень ст. ст. 34 та 113 КЗпП України, починаючи з 01 травня 2022р.

На думку сторони позивача, зазначений вище наказ відповідача за № 39к від 27 квітня 2022р., в частині, щодо оголошення простою, є незаконним, оскільки відповідачем, як роботодавцем не було зупинено роботу підприємства, яке продовжувало здійснювати свою господарську діяльність, і оголошення простою працівникам було здійснено вибірково лише з певною кількістю працівників. Крім того, після оголошення простою, позивачка фактично виконувала свою трудові обов`язки, належним чином виконуючи завдання її безпосереднього керівника, не дивлячись, що перебувала поза межами місця роботи. Також сторона позивача наголошувала, що обсяги роботи на підприємстві не зменшились, а навіть збільшились, оскільки відповідачем з 02 червня 2022р. було запроваджено на підприємстві шестиденний робочий тиждень, тривалістю 48 годин, з одним вихідним днем - в неділю.

За час простою, відповідачем, як роботодавцем було здійснено позивачці, як працівнику оплату праці частково (2/3 посадового окладу працівника), а враховуючи те, що простій було оголошено незаконно, позивачка вважає, що має право на отримання різниці між середнім заробітком та оплатою за простій, за період часу з 01 травня 2022р. по 03 лютого 2023р.

З огляду на вище викладене просила суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 39к від 27 квітня 2022р., в частині оголошення з 01 травня 2022р., не з вини працівника простою позивачці ОСОБА_1 , провідному юрисконсульту відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління відповідача, яку було включено до Списку працівників відповідача, яким оголошений простій не з вини працівника, відповідно до положень статей 34 та 113 КЗпП; стягнути з відповідача на користь позивачки різницю між середнім заробітком та оплатою за простій за період часу з 01 травня 2022р. по 03 лютого 2023р.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та судові витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним та скасування наказу, в частині оголошення простою; стягнення різниці між середнім заробітком та оплатою за простій - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 19 березня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голиця Т.І. подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ні зупинки роботи ДК «Укрспецекспорт», ні її підрозділу, у якому працювала ОСОБА_1 , не відбувалося.

Вважає, що суд фактично проігнорував факт відсутності зупинення роботи відповідача, що є обов`язковою умовою для встановлення режиму простою, та поклав в основу оскаржуваного рішення нічим не підтверджене твердження про те, що позивач не могла (до того ж не повністю, а частково) виконувати свою роботу з особистих причин.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що матеріалами справи достеменно підтверджено не лише можливість відповідача надати позивачу роботу, а й конкретні факти її надання та виконання позивачем. Відповідач не обґрунтував абсолютну неможливість надання ним та виконання позивачем роботи в контексті встановлення простою, зокрема, не навів логічного та зрозумілого пояснення неможливості забезпечувати позивачу умови праці внаслідок того, що необхідні для виконання ним роботи виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва або майно роботодавця знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а його переведення на іншу роботу або залучення до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе у зв`язку з відсутністю можливостей для застосування такої форми організації праці або відсутністю на це його згоди.

Поряд з цим, відповідач в ході розгляду справи не довів з прив`язкою до конкретних посадових обов`язків позивача неможливість обох сторін трудових відносин виконання обов`язків, передбачених посадовою інструкцією позивача, з урахування того, що відносно більша частина працівників Юридичного управління була забезпечена роботою і простій таким працівниками не оголошувався.

Так, листом ДК «Укрспецекспорт» від 13.03.2023 за Bux.№USE-13.1-2268 підтверджено, що станом на дату видачі оскаржуваного наказу, загальна чисельність працівників ДК «Укрспецекспорт» згідно зі штатним розписом становила 459 чоловік, кількість працівників Юридичного управління становила 22 особи, а простій не з вини працівника оголошено лише 4 працівникам з 01.05.2022 року.

З додатків №1 та №2 до оскаржуваного наказу ДК «Укрспецекспорт» №39к від 27.04.2022 року вбачається, що працівники Юридичного управління могли виконувати та виконували свої посадові обов`язки як на робочому місці, так і дистанційно. Так само, з цих додатків вбачається і факт виконання своїх посадових обов`язків працівниками Регіонального управління №2, роботу якого, серед іншого, супроводжувала позивач.

Матеріалами справи, а саме листом ДК «Укрспецекспорт» від 17.10.2023 за Вих. №USE-13.1-9126 та витягом з додатку до службової записки від 22.04.2022 року №15.4/2604, підтверджується, що позивач повідомляла відповідну посадову особу відповідача про її готовність як до фактичної роботи в офісі, так і до роботи у віддаленому режимі.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року заяву представника Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» - адвоката Клименка Артема Ростиславовича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення понесених витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним та скасування наказу, в частині оголошення простою; стягнення різниці між середнім заробітком та оплатою за простій - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36) витрати на професійну правничу допомогу, яку сторона відповідача понесла у зв`язку з розглядом зазначеної справи у розмірі 7000,00 /сім тисяч/ грн.

В решті заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із таким додатковим рішенням суду першої інстанції, 07 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голиця Т.І. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати додаткове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції встановив, що 02.06.2023 року між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Клименко і Партнери», в особі Керуючого партнера Клименка А.Р. було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №5/980/USE-13.3-42JI,/l'-23, за умовами якого (п. 1.1. договору), предметом договору є надання Адвокатським об`єднанням усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту (відповідачу) у судовій справі №761/14795/23, а клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

17.01.2025 року між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Клименко і Партнери», в особі Керуючого партнера Клименка А.Р було підписано Акт №7-590 про надану в суді першої інстанції професійну правничу (правову) допомогу за договором №5/980/USE-13.3-42JI,/l'-23 від 02 червня 2023р., згідно якого, сума наданих адвокатом послуг складає 60 244,64 грн.

Однак, як наголошувалося також в поданих до суду стороною позивача запереченнях щодо судових витрат відповідача на правничу допомогу у справі №761/14795/23, відповідачем не було надано доказів, що Компанія не могла власними силами (своїми штатними працівниками) здійснювати захист своїх інтересів у суді по справі Позивача, без залучення іншої юридичної особи, що займається адвокатською діяльністю, зокрема Адвокатського об`єднання «Клименко і партнери», не витрачаючи при цьому коштів на фінансування залучених адвокатів. Так само відповідач не надав доказів, що справді було необхідно залучити іншу юридичну особу та розумність її гонорару.

06 травня 2025 року між представником відповідача Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» Клименка А.Р. до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що посилання представника позивача в апеляційній скарги на судову практику, яка стосується призупинення дії трудового договору не стосуються предмету спору у даній справі.

Вказує на те, що з 24.02.2022, після початку повномаштабної збройної агресії РФ проти України, діяльність відповідача у сфері експорту продукції і послуг військового призначення та подвійного використання, яка була основним джерелом доходів відповідача, фактично повністю зупинилась.

Звертає увагу суду на те, що рішення про оголошення простою позивачу приймалось на підставі пропозицій начальника юридичного, відділу правового забезпечення договірної роботи (додаток 4 до відзиву на позовну заяву) Генеральним директором Відповідача з огляду на: відсутність у позивача можливості виконувати свої посадові обов?язки на робочому місці; відсутність організаційних і технічних умов для організації її дистанційної роботи; зупинення роботи відділу правового забезпечення договірної роботи за проектами регіонального управління № 2, які супроводжувала позивач.

З огляду на вище викладене просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сироткіна Анастасія Олександрівна, яка підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» Клименко Артем Ростиславович проти доводів апеляційних скарг заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державне компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» є державним комерційним підприємством, заснованим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 944 «Про створення Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення» на державній власності, та перебуває у сфері управління Міністерства оборони України.

Позивач перебувала у трудових відносинах з Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління, та 03 лютого 2023 року була звільнена з роботи на підставі наказу № 40-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Згідно п. 3 наказу відповідача № 39к від 27 квітня 2022р., було оголошено, з 01 травня 2022р. простій не з вини працівників, відповідно до положень ст. ст. 34 та 113 КЗпП України, працівникам відповідача, згідно зі списком, наведеним у додатку 3 до цього наказу (а.с. 11, 12 т.1). Згідно додатку 3 до вказаного наказу, до вказаного списку було включено і посаду, яку обіймала позивачка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним та скасування наказу, в частині оголошення простою; стягнення різниці між середнім заробітком та оплатою за простій, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем правомірно було оголошено позивачці про простій, не з вини працівника, з 01 травня 2022р., при цьому судом встановлено, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України, мало місце погіршення фінансового стану відповідача, необхідність оптимізації витрат, і структури штату його працівників, яка була суттєво скорочена. З урахуванням викладеного суд не вбачав правових підстав для задоволення вимоги № 1.Вимога позивачки № 2 про стягнення на її користь різниці між середнім заробітком та оплатою за простій за період часу з 01 травня 2022р. по 03 лютого 2023р. є похідною від попередньої позовної вимоги № 1, та також не підлягає задоволенню, оскільки судом не було встановлено незаконність вищезазначеного наказу про оголошення простою працівників підприємства, зокрема і позивачці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанціївідповідає з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права ісвободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

З матеріалів справи вбачається, що Державне компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» є державним комерційним підприємством, заснованим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 944 «Про створення Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення» на державній власності, та перебуває у сфері управління Міністерства оборони України.

Позивач перебував у трудових відносинах з Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління, та 03 лютого 2023 року була звільнена з роботи на підставі наказу № 40-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє по цей день.

У пункті 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів встановлено, що 27 квітня 2022 року Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» було видано наказ № 39к «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відповідно до якого на період дії воєнного стану в Україні, введеного указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, враховуючи передачу Державної компанії «Укрспецекспорт» до сфери управління Міністерства оборони України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2022 № 237, з метою забезпечення належного виконання статутних завдань, зокрема, з оперативного забезпечення постачання для потреб Збройних Сил України товарів військового та спеціального призначення, а також забезпечення безпеки працівників Державної компанії «Укрспецекспорт», керуючись положеннями Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IХ, в продовження виконання заходів, передбачених наказом Державної компанії «Укрспецекспорт» від 21.03.2022 № 51 «Про особливості роботи Державної компанії «Укрспецекспорт» в умовах дії воєнного стану», на підставі пропозицій керівників самостійних структурних підрозділів, серед іншого було затверджено список працівників Державної компанії «Укрспецекспорт», які виконують свої посадові обов?язки на робочому місці (додаток 1 до цього наказу)

Виконанням працівником посадових обов?язків на робочому місці вважається робота у приміщенні Державної компанії «Укрспецекспорт» за адресою: м. Київ, вул Дегтярівська, 36, а також за адресами, зазначеними у пп 21. і 22. п.2 наказу Державної компанії «Укрспецекспорт» від 21.03.2022 № 51 «Про особливості роботи Державної компанії «Укрспецекспорт» в умовах дії воєнного стану».

Затверджено список працівників Державної компанії «Укрспецекспорт», які виконують свої посадові обов?язки дистанційно (додаток 2 до цього наказу).

Оголошено з «01» травня 2022 року простій не з вини працівників, відповідно до положень статей 34 та 113 Кодексу законів про працю України, працівникам Державної компанії «Укрспецекспорт» згідно зі списком, наведеним у додатку 3 до цього наказу.

Відповідно до додатку 3 до наказу Державної компанії «Укрспецекспорт» від 27 квітня 2022 № 39-к у пункті 76 зазначена позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Тобто, законодавець вкладає в цю категорію дві складові: 1) причина, яка може бути різноманітною (вичерпний перелік законодавством не встановлений); 2) наслідок у вигляді зупинення роботи.

Тлумачення статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Із змісту наказу Державної компанії «Укрспецекспорт» від 27 квітня 2022 № 39-к вбачається, що причинами (підставами) оголошення простою на підприємстві стало: введення воєнного стану в Україні.

Самої по собі дії правового режиму воєнного стану в Україні недостатньо для оголошення простою, якщо підприємство може продовжувати нормально функціонувати, разом з тим, загальновідомими є обставини, що територія міста Києва потерпала від безпосередніх воєнних дій, знаходячись під постійними обстрілами, комендантська година тривала 11 годин на добу, що у свою чергу становило загрозу життю та здоров`ю, у тому числі працівникам Державної компанії «Укрспецекспорт». На час воєнного стану заборонено навігацію для річкових, малих, спортивних суден, водних мотоциклів та засобів для розваг на водних об`єктах у межах столиці, про що було прийняте відповідне рішення Радою оборони міста Києва, що дійсно спричиняло непереборні перешкоди у роботі Державної компанії «Укрспецекспорт».

Окрім того, загальновідомими є факти знищення та пошкодження майна підприємства, внаслідок хакерської атаки.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що вона мала змогу працювати лише дистанційно, оскільки перебуває в м. Сквирі. На підтвердження своїх доводів до суду першої інстанції було надано скріншоти повідомлень (а.с. 51-62, а.с. 187-224 т. 1), разом з тим, суд першої інстанції надав правильну та обгрунтовану оцінку зазначеним доказам вказавши на те, що частина зазначених повідомлень датовані до оголошення простою, тобто до 01 травня 2022р., а в решті скріншотах, судом не можливо встановити з ким із працівників відповідача була здійснена переписка позивачкою, і ті прохання, які містились в цих повідомленнях, чи можливо розцінювати, як офіційне завдання роботодавця працівника для виконання трудових обов`язків. Крім того, зазначені повідомлення, не містять відомостей, що після 01 травня 2022р. і до дати звільнення позивачки з роботи - 03 лютого 2023р., вона систематично та безперервно виконувала свої трудові обов`язки.

Також суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що стороною позивача не були спростовані взагалі доводи сторони відповідача, що позивачка перебуваючи в м. Сквирі, не взмозі в повному обсязі виконувати свої трудові обов`язки, як і не встановлено, в судовому засіданні, що після ознайомленні позивачки з наказом № 39к від 27 квітня 2022р., остання заперечувала проти включення її до перелікупрацівників, яким оголошено про простій не з вини працівника.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач в ході розгляду справи не довів з прив`язкою до конкретних посадових обов`язків позивача неможливість обох сторін трудових відносин виконання обов`язків, передбачених посадовою інструкцією позивача, з урахування того, що відносно більша частина працівників Юридичного управління була забезпечена роботою і простій таким працівниками не оголошувався, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до службової записки начальника управління безпеки Бондаренко С. у ніч з 23 на 24 лютого 2022 року відбулась хакерська атака на інформаційну систему компанії та комп`ютери співробітників. В результаті атаки була виведена із ладу інформаційна система зі всіма її складовими. В результаті хакерської атаки були виведені з ладу програмні засоби, що забезпечували функціонування інформаційних систем, зокрема електронного документообігу; виведено з ладу програмні засоби баз даних, в тому числі стосовно персоналу та основної комерційної діяльності; знищено значну частину масиву інформації, решту пошкоджено. Зокрема, були виведені з ладу персональні комп`ютери співробітників і втрачена більшість інформації, яка зберігалась на них та не була продубльована на «хмарному диску».

З урахуванням вище викладеного доводи відповідача щодо відсутності організаційних та технічних умов, необхідних для виконання дистанційної роботи позивача знайшли своє підтвердження.

В свою чергу позивачем не заперечується того, що вона виявила бажання працювати лише дистанційно з урахуванням того, що її фактичне місце перебування було м. Сквира.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року заяву представника Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» - адвоката Клименка Артема Ростиславовича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення понесених витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним та скасування наказу, в частині оголошення простою; стягнення різниці між середнім заробітком та оплатою за простій - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36) витрати на професійну правничу допомогу, яку сторона відповідача понесла у зв`язку з розглядом зазначеної справи у розмірі 7000,00 /сім тисяч/ грн.

В решті заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із таким додатковим рішенням суду першої інстанції, 07 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голиця Т.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Задовольняючи частково заяву представника Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» - адвоката Клименка Артема Ростиславовича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції посилався на те, що проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом стороні відповідача юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником відповідача процесуальних документів, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, зважаючи на наявність мотивованого клопотання позивачки про зменшення розміру витрат на правову допомогу, яка є пенсіонером, суд дійшов висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 7000,0 грн., яка, на переконання суду, є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона відповідача у цій справі, при цьому судом враховав, що заявлена стороною відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60244,64 грн. є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах відповідача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості з урахуванням розміру заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2023р. між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Клименко і Партнери», в особі Керуючого партнера Клименка А.Р. було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №5/980/USE-13.3-42-Д/Г-23, за умовами якого (п. 1.1. договору), предметом договору є надання Адвокатським об`єднанням усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту (відповідачу) у судовій справі №761/14795/23, а клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

17 січня 2025р. між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Клименко і Партнери», в особі Керуючого партнера Клименка А.Р було підписано Акт №7-590 про надану в суді першої інстанції професійну правничу (правову) допомогу за договором №5/980/USE-13.3-42-Д/Г-23 від 02 червня 2023р., згідно якого, сума наданих адвокатом послуг складає 60244,64 грн.

Судом встановлено, що відповідачем фактично було сплачено кошти за надані послуги з правничої допомоги в сумі 60244,64 грн, про що свідчать наступні копії документів, які наявні у матеріалах справи: платіжна інструкція №1565 від 02 червня 2023р., платіжна інструкція №549 від 20 лютого 2025р.

Задовольняючи частково заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції складність справи, баланс між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями у зв`язку з чим прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про часткове задоволення заяви представника відповідача.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідачем не було надано доказів, що Компанія не могла власними силами (своїми штатними працівниками) здійснювати захист своїх інтересів у суді по справі Позивача, без залучення іншої юридичної особи, що займається адвокатською діяльністю, зокрема Адвокатського об`єднання «Клименко і партнери», не витрачаючи при цьому коштів на фінансування залучених адвокатів. Так само відповідач не надав доказів, що справді було необхідно залучити іншу юридичну особу та розумність її гонорару, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Окрім того, колегія суду звертає увагу на те, що укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням є правом відповідача.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_1 адвоката Голиці Тетяни Іванівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Голиці Тетяни Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 липня 2025 року

Головуючий: Судді: