ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2682/25 Справа № 187/2297/23 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Московчук Анатолій Миколайович, на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року в цивільній справі номер 187/2297/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок по АДРЕСА_1 .

30.09.2020 року рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, необхідної для передачі у власність земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 . При виготовлені відповідної технічної документації були зібрані необхідні підписи, оформлений акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і на відповідній стадії розробник технічної документації повинен був визначити та присвоїти земельній ділянці, на який розташований будинок ОСОБА_1 , відповідний кадастровий номер. Але, як повідомив розробник технічної документації, на місці відведення земельної ділянки ОСОБА_1 виявилося, що зареєстрована інша ділянка з кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, що зареєстрована на ОСОБА_2 , яка оформила з подальшою реєстрацією на себе земельну ділянку і фактично зменшила її земельну ділянку на відповідні 0,11 га.

Позивачка вважає, що за нею зберігається право користування земельною ділянкою площею в 0,25 га, якою до продажу будинку користувався попередній власник, а потім і вона. Дії з отриманням у власність земельної ділянки площею в 0,11 га ОСОБА_2 необхідні як раз для подальшого введення в експлуатацію житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці.

Однак, відповідачкою було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,11 га за кадастровим номером :08:003:0256 АДРЕСА_1 , вчинену відділом у Рівненському районі міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 30.11.2020 року, а також державним реєстратором Кравець Р.А. виконкому Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 10.03.2021 року.

На думку позивачки, діями відповідачки ОСОБА_2 порушуються її майнові права, а саме право отримати у приватну власність належну їй земельну ділянку площею в 0,25 га, яка розташована під її приватним житловим будинком відповідно до рішення Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року.

В підтвердження своїх доводів сторона позивача посилалась на попередні судові рішення Петриківського суду №187/1330/17 та №187/1043/19, які не були винесені на користь відповідачки в частини спору на житловий будинок, яким користується ОСОБА_1 на земельній ділянці площею 0.25 га.

Позивачка, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила суд скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,11 га за кадастровим номером :08:003:0256, вчинену відділом у Рівненському районі міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 30.11.2020 року з одночасним скасуванням кадастрового номеру :08:003:0256 та державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,11 га за кадастровим номером :08:003:0256, вчинену державним реєстратором Кравець Р.А. виконкому Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 10.03.2021 року; скасувати рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області від 29.01.2021 року за №66-4/УШ в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,11га за кадастровим номером :08:003:0256.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Московчук А.М., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року у справі 187/2297/23 повністю, та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог позивача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В даній справі при передачі безоплатно у приватну власність відповідачці ОСОБА_2 спірної земельної ділянки відбулася повторна передача органом місцевої влади у приватну власність земельної ділянки без припинення права власності на цю ділянку за ОСОБА_1 .

У висновку експерта №10315 від 19.03.2024 року зазначені, серед іншого, наступні висновки:

- згідно з координатами поворотних точок меж земельної ділянки площею 0,25 га, які є складовими Технічної документації, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні громадянки ОСОБА_1 , можливо встановити межі даної ділянки, які зображені на малюнку № НОМЕР_1 синім кольором;

- земельна ділянка площею 0, 11 га з кадастровим номером :08:003:0256 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_5 , накладається на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Площа накладання становить 0,1016 га.

Від відповідачки ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Летучий В.І., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 року у справі №187/2297/23 залишити без змін.

Представник позивачки помилково вважає, що земельна ділянка, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою, нібито перебувала саме у володінні позивачки. Позивачка в котрий раз тлумачить обставини справи на власний розсуд всупереч нормам закону та не спростовує жодних аргументів суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Судом першої інстанції детально обґрунтовано, чому позиція позивачки є помилковою, оскільки в останньої не було жодного права володіння (власності) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а було лише користування комунальною власністю земельного фонду, що не можна ототожнювати із правом власності. Таке право позивачки на користування земельною ділянкою виникло саме через отримання у власність будинку за вказаною адресою, а не на підставі рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, в яких би могло бути визначено чіткі межі земельної ділянки, на яку розповсюджується її право користування.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку, тим паче в конкретно визначених межах, оскільки мета розробки проекту землеустрою якраз і полягає в тому, щоб визначити такі межі. Подібні висновки відображено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №380/624/16-ц.

Обставини у всіх чотирьох постановах Верховного Суду, які наведені в апеляційній скарзі, є не релевантними до обставин справи, що розглядається.

Від Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Петриківського районного суду від 21 листопада 2024 року у справі №187/2297/23 залишити без змін.

ОСОБА_2 вчинені реєстраційні дії щодо оспорюваної земельної ділянки у відповідності до вимог земельного законодавства.

Висновок експерта підтверджує, що у ОСОБА_1 не було належного права на користування земельною ділянкою, не встановлені межові знаки відповідно до рішення органу місцевого самоврядування.

Питання затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі належить до виключних повноважень Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Зобов`язання судом вчинити певні дії за відсутності відповідного волевиявлення органу є порушенням його виключної, передбаченої Конституцією України, компетенції на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями, яке підлягає захисту.

Суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про затвердження технічної документації землеустрою з подальшою передачею земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Московчук А.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Летучий В.І. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 44, 45, 45зв, том 3).

Відповідач Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 48-51).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 .

27.06.1996 року відповідно до договору купівлі продажу ОСОБА_1 купила у ОСОБА_6 житловий будинок площею 23.1 кв.м із господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 11, том 1).

18.09.2017 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказаний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_1 ( а.с. 12 том 1).

30 вересня 2020 року рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області №992 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі необхідної для передачі у власність земельної ділянки площею 0,25 га, з них 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянки), яка розташована в АДРЕСА_1 на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області (а.с.13, том 1).

21 жовтня 2020 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_7 із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 169-186, том 1).

25.03.2021 року ФОП ОСОБА_7 позивачці було повідомлено, що присвоєння кадастрового номеру та розробку технічної документації неможливо зробити через те, що на місце відведення земельної ділянки вже зареєстровано іншу ділянку із кадастровим номером:08:003:0256 площею 0,11 га, вказана земельна ділянка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с. 14, том 1).

30 вересня 2020 року рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області №1009 ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,11 га , з них 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 , на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ( а.с. 90, том 1).

30 листопада 2020 року у відділі Рівненського району міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області була проведена державна реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером :08:003:0256 для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_2 (а.с. 16-18, том 1).

29 січня 2021 року наказом начальника відділу земельних ресурсів екологічних питань, містобудування та архітектури селищної ради №14 було уточнено поштову адресу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідача, а саме: АДРЕСА_4 ( а.с. 15, том 1).

10.03.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Кравець Р.А. було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером :08:003:0256 , площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Петриківської селищної ради від 29.01.2021 року за № 66-4/УШ та витягу із додатку до нього ( а.с. 20, том 1).

29.01.2021 року рішенням Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на 4 сесії 8 скликання №66-4/УШ з урахуванням висновків та пропозиції постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та благоустрою ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,11 га із кадастровим номером :08:003:0256, яка розташована в АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і рекомендовано звернутись до органу суб`єкта державної реєстрації речових прав за зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно з чинним законодавством ( а.с. 194, том 2, а.с. 212, том 1).

З висновку судового експерта Івченко В.В. №1431-04 від 20.05.2024 року на замовлення сторони, вбачається, що існує технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів виділити у користування земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 відповідно до відомостей технічного паспорту від 21.06.1996 року та фактичної містобудівної ситуації району розміщення. Крім того, експертом наданий можливий варіант виділення в натурі земельної ділянки Павлової площею 0,25 га для обслуговування будівель та споруд, де запропонований варіант виділу земельної ділянки в натурі площею 0,25 га ( а.с. 103-116, том 2).

Як вбачається із висновку судового експерта Незалежного інституту судових експертиз Коваленко Л, яка підтвердила свій висновок в судовому засідання, що у ОСОБА_8 знаходиться в користування земельна ділянка площею 0,25 га, фактичну площу земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановити неможливо, так як частково відсутні паркани. Земельна ділянка площе. 0,11 га по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку, що перебуває у користування ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ( а.с. 190-205, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не

може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частиною 1 статті. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Положеннями ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Пунктом 5 ч. 5 статті 186 ЗК України передбачено, що технічна документація із землеустрою погоджується і затверджується у такому порядку: технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів; в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Відповідно до ч. 8, 9, 10 статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами.

Погодження і затвердження документації із землеустрою відповідно до ст. 30 Закону України «Про землеустрій» проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Питання розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) врегульоване статтею 55 Закону України «Про землеустрій».

Згідно з положеннями ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України « Про місцеве самоврядування» на органи місцевого самоврядування покладені законодавством виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом встановлено, що 27.06.1996 року відповідно до договору купівлі продажу ОСОБА_1 купила у ОСОБА_6 житловий будинок площею 23.1 кв. м із господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

18.09.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1

30 вересня 2020 року за №992 рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області у ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі необхідної для передачі у власність земельної ділянки площею 0,25 га, з них 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянки), яка розташована в АДРЕСА_1 на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області.

21 жовтня 2020 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_7 із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,25 га розташованої по адресі АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку.

25.03.2021 року ФОП ОСОБА_7 позивачку повідомлено, що присвоєння кадастрового номеру та розробку технічної документації неможливо зробити через те, що на місце відведення земельної ділянки вже зареєстровано інша ділянку із кадастровим номером:08:003:0256 площею 0,11 га, вказана земельна ділянка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 .

30 вересня 2020 року рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області №1009 ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,11 га , з них 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_5 на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області.

30 листопада 2020 року у відділі Рівненського району міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області була проведена державна реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером :08:003:0256, для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_2

29 січня 2021 року наказом начальника відділу земельних ресурсів екологічних питань, містобудування та архітектури селищної ради №14 уточнено поштову адресу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідача, а саме: АДРЕСА_4 .

10.03.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітеті Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Кравець Р.А. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером :08:003:0256 , площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Петриківської селищної ради від 29.01.2021 року за № 66-4/УШ та витягу із додатку до нього.

29.01.2021 року рішенням Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на 4 сесії 8 скликання №66-4/УШ з урахуванням висновків та пропозиція постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та благоустрою ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,11 га із кадастровим номером :08:003:0256, яка розташована в АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і рекомендовано звернутись до органу суб`єкта державної реєстрації речових прав за зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно з чинним законодавством.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що орган місцевого самоврядування Петриківської селищної ради надав сторонам дозвіл на користування земельних ділянок в порядку безоплатної приватизації, помилково зазначивши у обох рішеннях юридичну адресу їх розташування в АДРЕСА_1 , однак в подальшому з метою усунення розбіжностей, було уточнено поштову адресу: у позивачки ОСОБА_1 земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 , у відповідачки ОСОБА_2 земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 .

Питання затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі належить до виключних повноважень Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Зобов`язання судом вчинити певні дії за відсутності відповідного волевиявлення органу є порушенням його виключної, передбаченої Конституцією України, компетенції на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями, яке підлягає захисту.

Суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про затвердження технічної документації землеустрою з подальшою передачею земельних ділянок у власність, постійне користування, оренду, укладення чи

поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

У рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Така позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.09.2018 року у справі №712/10864/16-а.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не доведено незаконність рішення Петриківської селищної ради від 29.01.2021 року та проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку 0,11 на по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Московчук Анатолій Миколайович, залишити без задоволення, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 16 липня 2025 року.

Суддя: