Справа № 367/2504/21
Провадження №2/367/2745/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Андрійченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява АТ «Альфа-Банк» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. про стягнення коштів. В позовній заяві зазначає, що 17.10.2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/3451/17 ухвалено заочне рішення, яким на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа - Банк», стягнуто заборгованість у розмірі 73 527,64 доларів США. На виконання вищезазначеного рішення було видано виконавчі листи, які були подані на виконання приватному виконавцю Говорову П.В. В подальшому, приватним виконавцем Говоровим П.В. було відкрито два виконавчі провадження, а саме: виконавче провадження № 56284134 та виконавче провадження № 56284239 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2018 року вищезазначене рішення суду скасовано та, в подальшому, позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду. Протокольною ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2020 року AT «Альфа - Банк» було залучено до участі у справі в якості правонаступника AT «Укрсоцбанк», що припинило свою діяльність 03.12.2019 року. 27.04.2020 року ухвалою Броварського міськрайонного сулу Київської області задоволена заява відповідача та в порядку повороту виконання заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2017року у цивільній справі № 361/3451/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з AT Укрсоцбанк на користь ОСОБА_1 , суму 217 337,78 грн., яка була стягнута з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на виконання вказаного рішення, в тому числі: у виконавчому провадженні № 8326,16грн. та у виконавчому провадженні № 011,62грн. Вищезазначеною ухвалою встановлено, що під час примусового виконання виконавчих проваджень з рахунків боржника на рахунок приватного виконавця Говорова П.В. було перераховано коштів: за виконавчим провадженням № 56284134 у загальній сумі 32 544,01 грн., які розподілені наступним чином: 29 011,62 грн. - АТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення боргу за виконавчим документом; 2 901,16 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 580,23 грн. - в рахунок повернення авансового внеску стягувану та 51,00 грн. - як витрати виконавчого провадження; за виконавчим провадженням № 56284239 у загальній сумі 184 793,77 грн., які розподілені наступним чином: 149 419,07 грн. - АТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, 14 942,07 грн. - основна винагорода приватного виконавця, 2 417,50 грн. - в рахунок повернення авансового внеску стягувачу та 18 015,13 грн. - як витрати виконавчого провадження. Не погодившись з ухвалою Броварського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.04.2020 року АТ «Альфа - Банк» було подано апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 21.10.2020 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2020 року залишено без змін. 26.11.2020 року на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження № 63735979 з примусового виконання виконавчого листа № 361/3451/17, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 10.11.2020 року, про стягнення з АТ «Альфа - Банк» на користь ОСОБА_1 коштів в порядку повороту виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2017р., було перераховано кошти в сумі 217 337,78 грн. Отже, як зазначено вище, на користь АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк», приватним виконавцем Говоровим П.В. в рахунок погашення заборгованості по виконавчими документами було перераховано кошти в сумі 178 840,23 грн., проте, в результаті повороту виконання компенсовано ОСОБА_1 кошти в розмірі 217 337,78 грн. Кошти у сумі 38 947,09 грн. перераховані приватним виконавцем як кошти виконавчого провадження. Просить суд стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича на користь АТ «Альфа - Банк» кошти у розмірі 38 947,09 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 грн.

Позивач в судове засідання не забезпечив явку свого представника. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в поданій заяві про перегляд заочного рішення зазначав, що постанови приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця є окремими виконавчими документами, виконання яких відбувається разом зі стягненням заборгованості за основним виконавчим документом в межах виконавчого провадження. Оскільки, спірні кошти в сумі 38 907,09 гривень, що були зараховані за дійсними та чинними постановами про стягнення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження № 56284134, тому застосовувати в даній справи вимоги ст. 1212 ЦК України є неправомірним та не доречним так як ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає у задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року, задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 410/135/08-Пі від 24 липня 2008 року в розмірі 73527 доларів США 64 центів. Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 29011,62 грн.

Згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду у цивільній справі № 361/3451/17, за позовом ПАТ Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. В порядку повороту виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2017р. у цивільній справі № 361/3451/1 за позовом Приватного акціонерного товариства Урсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з Акціонерного товариства Укрсоцбанк на користь ОСОБА_1 суму 217337,78грн., яка була стягнута з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Приватного акціонерного товариства Укрсоцбанк на виконання вказаного рішення, в тому числі: у виконавчому провадженні № 56284239 188 326,16грн., і у виконавчому провадженні № 56284134 29011,62грн.

Згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2020 року внесено виправлення в резолютивну частину ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2020 року, постановленої в цивільній справі № 361/3451/17, провадження № 6/361/21/20, за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду, виправивши назву боржника із «Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на «Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Згідно постанови Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2020 року залишено без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» без задоволення.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.11.2020 року № 63735979 вбачається, що 25.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішком О.О. відкрито виконавче провадження № 63735979 про примусове виконання виконавчого листа № 361/3451/17 від 10.11.2020, виданого в порядку повороту виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2017 року у цивільній справі № 361/3451/17, за позовом Приватного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнути з Акціонерного товариства Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму 217337,78грн., яка була стягнута з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Приватного акціонерного товариства Укрсоцбанк на виконання вказаного рішення, в тому числі: у виконавчому провадженні № 56284239 188 326,16грн., і у виконавчому провадженні № 56284134 29011,62грн. Крім того, постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1733,78грн., яка становить з 10% від загальної суми стягнення за виконавчим документом.

26.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішком О.О. по виконавчому провадженню № 63735979 вимоги виконавчого документа виконано фактично та у повному обсязі, основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуті, керуючись вимогами п. 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 361/3451/17 від 10.11.2020, виданого в порядку повороту виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2017 року у цивільній справі № 361/3451/17, за позовом Приватного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнути з Акціонерного товариства Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму 217337,78грн., яка була стягнута з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Приватного акціонерного товариства Укрсоцбанк на виконання вказаного рішення, в тому числі: у виконавчому провадженні № 56284239 188 326,16грн., і у виконавчому провадженні № 56284134 29011,62грн. закінчити.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, вважає, що відповідачем безпідставно набуто кошти у сумі 38 947,09грн. як кошти виконавчого провадженя, при примусовому виконанні виконавчих проваджень № 56284134 та №56284239, а тому просить їх стягнути з відповідача на його користь.

У відповідності до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, які підлягають окремому примусовому виконанню, серед іншого, належать: виконавчі написи нотаріусів, постанови державних чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Як зазначено у ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

У відповідності до абзацу 2 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується у порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження має вирішуватися не в порядку стягнення безпідставно набутих коштів.

Відомості щодо звернення Товариства до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження та ухвалення стосовно вказаного питання судового рішення в матеріалах справи відсутні, а відтак відсутні будь-які підстави, за яких суд міг би встановити факт порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, слід зазначити, що постанови приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця є окремими виконавчими документами, виконання яких відбувається разом із стягненням заборгованості за основним виконавчим документом в межах виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що кошти в сумі 38 907,09грн., як основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження були стягнуті з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Говорова П.В. в рамках виконавчого провадження на підставі постанов приватного виконавця, які і є правовою підставою стягнення цих коштів з боржника.

Вищевказані постанови приватного виконавця є чинними і ніким не скасовані, у зв`язку із чим помилковим є висновок позивача про безпідставність набуття приватним виконавцем Говоровим П.В. коштів у розмірі 38 907,09грн, що, в свою чергу, свідчить про неправильність застосування судом положень ст. 1212 ЦК України в частині вирішення вимоги позивача про стягнення коштів з приватного виконавця.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

12.08.2022 року рішенням Позачергових Загальних Зборів Акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», та затвердження нової редакції статуту Банку, яка була погоджена НБУ 10.09.2022 року.

Згідно пп. 1 п. 1.2 розділу першого статуту, АТ «СЕНС БАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «Альфа-Банк».

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 30.11.2022 року до ЄДРПОУ було внесено запис про юридичну особу АТ «СЕНС БАНК».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанції сплачено судовий збір у розмірі 2270,00грн. за подання позовної заяви.

За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи норми ст. 141 ЦПК, оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 1, 42, 45, 74 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 22, 1212, 1215 ЦК України, ст. 12, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про стягнення коштів- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза