Справа №672/726/25
Провадження №2/672/567/25
УХВАЛА
18 липня 2025 року м. Городок
Суддя Городоцького районного суду Хмельницької області Пономаренко Л.Е., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей.
Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: адресу місця проживання чи перебування позивача; зазначення ціни позову; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
Згідно ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.
Від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.
Вже на стадії пред`явлення позову позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при пред`явленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.
Цивільний процесуальний закон не вимагає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.
В роз`ясненнях, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.
Так, позивачем в позовній заяві зазначено, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у шлюбі в них народилось дві доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. У 2020 році відповідачка поїхала за кордон, а він з дітьми переїхав проживати у с.Жищинці до його матері. 12.03.2024 шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає, що самостійно виховує та утримує дітей, мати не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальну допомогу на їх утримання.
Проте, всупереч вимогам п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач не зазначає зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Позивач звертається до суду із позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком, тобто, на думку позивача, між сторонами наявний спір про право, відтак позивач вважає за необхідне здійснювати розгляд справи про встановлення факту у позовному провадженні.
При цьому, із змісту позовної заяви не вбачається за можливе встановити суть спору про право між сторонами, з огляду на відсутність в діях відповідача ОСОБА_2 активних ознак впливу на права та свободи позивача, що призвели до їх порушення.
Окрім цього доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст.15СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Наведений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22.
Позовне провадження - вид провадження у судовому процесі, у якому розглядається спір двох сторін (позивача та відповідача), який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Однак, позивач не заявляє жодних позовних вимог на розв`язання цього ніби то існуючого спору (як стягнення аліментів з відповідачки на утримання дітей, додаткових витрат на утримання тощо…). Тому залишається незрозумілим яка суть спору, що має місце між сторонами і яким чином задоволення заявлених позивачем вимог може вказаний спір вирішити і яким чином може захистити права дітей чи позивача.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам закону, то в силу ч.1 ст.185 ЦПК України її слід залишити без руху і надати строк позивачу для виправлення вищевказаних недоліків.
Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей залишити без руху і надати позивачу строк для виправлення недоліків тривалістю п`ять днів з дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити позивачу про необхідність усунення зазначених в даній ухвалі недоліків в п`ятиденний строк з дня отримання копії вказаної ухвали.
У разі, якщо відповідно до ухвали позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк позивач виконає вимоги, визначені статтями 175,177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили негайно після її проголошення.
Суддя Л.Е.Пономаренко.