К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року місто Київ

справа № 752/16653/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/11668/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Поливач Л.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кедес Тетяни Олександрівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Ольшевської І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус-Н», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Новус-Н», ОСОБА_3 поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними.

В травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Новус - Н», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжяпередано на розгляд за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Кедес Т.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що первісний позов підсудний Голосіївському районному суду міста Києва, а зустрічний позов підлягає розгляду за правилами виключної підсудності Харківським районним судом Харківської області. Поряд з цим, первісний позов і зустрічний позов не можуть розглядатися разом, так як зустрічний позов пред'явлений з порушенням строку, і він не об'єднувався в одне провадження з первісним позовом, відповідно до вимог ст.ст. 193,194 ЦПК України.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для направлення первісного позову до суду Харківського району Харківської області.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 адвокат Савицька С.Л. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Зазначає, що предметом даної цивільної справи є поділ майна подружжя, одним із об`єктів поділу якої є земельна ділянка, що розташована за адресою:. С. Березівка, Харківського району, Харківської області. Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об'єктом якого є нерухоме майно. Враховуючи, що в обсяг майна, яке підлягає поділу та щодо якого вирішується питання в даній справі про поділ між подружжям, входить, у тому числі, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про передачу справи за підсудністю, що свідчить про законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали. Зауважувала, що питання про прийняття зустрічного позову та об'єднання його із первісним позовом вирішувалося в судовому засіданні 17 травня 2021 року про що свідчить протокол судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд до іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила:

- поділити спільне майно подружжя, що належить їй та ОСОБА_2 ;

- в рахунок частини спільної сумісної власності подружжя виділити їй земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м., розташовану в с. Березівка Харківського району, Харківської області, визнавши за нею право власності;

- в рахунок частини спільної сумісної власності подружжя виділити відповідачу ОСОБА_2 : рушницю марки Benelli; музичний центр; автомобіль марки BMW 2019 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь за недоотриману частину спільної сумісної власності грошову компенсацію у сумі 1 121 784,90 грн.;

- визнати автомобіль марки Citroen C3, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , її особистою власністю;

- зобов`язати відповідача повернути їй автомобіль марки Citroen C3, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; у випадку неповернення автомобіля, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 505 552,95 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року у складі судді Чередніченко Н.О. відкрито провадження у справі та надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Представник ОСОБА_2 адвокат Савицька С.Л. подала 01 квітня 2021 року відзив на позов.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ЦК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

В травні 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Савицька С.Л. звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, в якому просила суду у порядку поділу майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти за продаж легкового автомобіля марки BMW 2019 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 1 100 000,00 грн.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на: земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль Citroen C3, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; депозитний валютний вклад у сумі 4 860 доларів США.

Частинами 2, 3 статті 193 ЦК України встановлено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Питання про прийняття зустрічного позову вирішувалося судом в судовому засіданні 17 травня 2021 року, що підтверджується протоколом судового засідання.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила: визнати недійсним договір комісії № 12692/10/2020 від 17 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Новус-Н» щодо продажу автомобіля BMW 2019 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 12692/10/2020 від 17 жовтня 2020 року, укладений між ТОВ «Новус-Н» та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину банківських рахунків на імя ОСОБА_2 : у Deutshe Bank Німеччина на суму 4 451,63 євро; у АТ «Прокредитбанк» на суму 6 000 доларів США, на суму 117 000 грн.; в АТ «ПРУМБЮ» на суму 4 378 євро.

В подальшому, у червні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Кедес Т.О. звернулася до суду із заявою про залишення без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог щодо поділу земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог задоволено та частину первісних позовних вимог ОСОБА_1 , а саме щодо поділу земельної ділянки, залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 30 ЦПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведеного, вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Так, із змісту прохальної частини зустрічної позовної заяви вбачається, що спільне нерухоме майно подружжя, яке просить поділити позивач за зустрічним позовом територіально знаходяться у Харківській області.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19.

Оскільки, предметом зустрічного позову, є, зокрема, нерухоме майно, для якого положеннями ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, тому вимоги щодо поділу земельної ділянки мають розглядатися за привалами виключної підсудності за місцем знаходження земельної ділянки.

За вказаних обставин, враховуючи ч. 6 ст. 30 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про передачу справи до Харківського районного суду Харківської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині вирішення позовних вимог щодо поділу земельної ділянки, площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо передачі до Харківського районного суду Харківської області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Новус-Н», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на грошові кошти, оскільки такі вимоги не стосуються нерухомого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції в частині передачі до Харківського районного суду Харківської області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Новус-Н», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на грошові кошти підлягає скасуванню та в цій частині справу необхідно повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, а ухвала суду першої інстанції в частині передачі до Харківського районного суду Харківської області справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна (земельної ділянки) подружжя підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кедес Тетяни Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року в частині передачі до Харківського районного суду Харківської області справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус-Н», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжяв частині визнання за ОСОБА_2 права власності на грошові кошти - скасувати та в цій частині справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року в частині передачі до Харківського районного суду Харківської області справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна (земельної ділянки) подружжя- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: