провадження у справі № 2/0285/996/25
24 липня 2025 року м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………....Літвин О. О.,
секретаря………………….……....Клечковської М. М.,
представника позивача................Ільїчова С. Д. (в режимі відеоконференції),
розглянувши заочноу відкритому судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за правилами загального позовного провадження
за позовом ОСОБА_1 , поданим в її інтересах адвокатом Ільїчовим Сергієм Дмитровичем,
треті особи: органи опіки та піклування
Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області та
Городницька селищна рада Звягельського району Житомирської області,
про позбавлення батьківських прав,
У грудні 2024 року позивач звернулася до Корольовського районного суду м. Житомир з позовом до відповідача, в якому просила позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, матеріально її не забезпечує, нехтує своїми батьківськими обов`язками, тому з метою захисту прав доньки, позивач змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомир від 09.01.2025 дана справа направлена за підсудністю до Новоград-Волинського (теперішня назва Звягельського) міськрайонного суду Житомирської області /а.с.42/, куди вона надійшла 14.03.2025 /а.с.50/.
В підготовчому засіданні від 27.05.2025 судом було залучено до участі у справі орган опіки та піклування за місцем реєстрації відповідача, Городницьку селищну раду Звягельського району /а.с.73/.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Підставами для позбавлення відповідача батьківських прав вважає є несплата ним аліментів на утримання доньки та те, що він не виходить із нею на зв`язок.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представники органу опіки та піклування за місцем реєстрації обох сторін до суду не прибули, висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки Лілії, не надіслали. Зокрема, селищний голова Городницької селищної ради Звягельського району зазначив, що ОСОБА_2 на території селищної ради вже тривалий час не проживає. Представник Оліївської сільської ради у своїх письмових поясненнях зазначила, що підготувати об`єктивний висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки немає можливості і підстав, оскільки інформації про місце та умови його проживання, а також наміри його участі у вихованні та утримання дитини, його ставлення щодо позбавлення батьківських прав не отримано.
Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Городище Новоград-Волинського району Житомирської області.
Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомир №296/7490/18 від 29.11.2018 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Відповідач проживає окремо від своєї дитини. Згідно матеріалів справи позивач зареєстрована в с. Оліївка Житомирського району.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, один з батьків (ст.165 СК України).
Як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав позивач послалась на відкрите відносно нього виконавче провадження, наявність заборгованості по аліментам, довідку про оплату ОСОБА_5 курсів іноземних мов Міли в м. Житомир від 22.11.2024 та характеристику з ліцею №16 м. Житомир, де навчається дівчинка. З останньої слідує, що вихованням дитини займається виключно матір.
Також адвокатом та сільською радою за місцем реєстрації ОСОБА_5 були долучені акт обстеження умов проживання позивачки, протокол бесіди з дитиною, з яких слідує, що остання проживає в якнайкращих умовах, нею опікуються матір та вітчим, а сама дівчинка, якій виповнилось повних 11 років, не заперечує щодо позбавлення її батька батьківських прав відносно неї, оскільки він із нею не спілкується, не телефонує їй.
Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитині для повного, гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння (Закон України «Про охорону дитинства»).
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Виховання дитини обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У Принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів.
Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків (ст.164 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Безумовно, інтереси дитини є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них.
Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України»).
Відповідно до ст.19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим обов`язковість такого висновку не може абсолютизуватися і у разі, якщо з тих чи інших причин його отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Такого висновку матеріали цієї справи не містять, натомість орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Оліївської сільської ради у заяві до суді від 20.05.2025 /а.с.66/ підтримав позовні вимоги. Однак у своїх письмових поясненнях від 21.07.2025 представник виконавчого комітету вказала на відсутність підстав для надання об`єктивного висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки. Втім, суд звертає увагу на ту обставину, що хоч позивач і зареєстрована у с. Оліївка Житомирського району і у позові її адвокат вказав саме виконавчий комітет Оліївської сільської ради, як орган опіки і піклування, донька сторін навчається і, судячи з долучених позивачем матеріалів справи, проживає у м. Житомир.
Під час розгляду справи встановити місцезнаходження і місце проживання відповідача не представилось можливим, оскільки згідно довідки Городницької селищної ради від 09.06.2025 він знятий з реєстрації ще у 2017 році. Проте згідно відповіді №1021795 від 09.01.2025 Єдиного демографічного реєстру ОСОБА_2 зареєстрований в смт. Городниця.
Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач, будучи учасником бойових дій (позивачем було долучено до справи копію відповідного посвідчення), на військову службу в ЗСУ не призивався, на військовому обліку станом на 17.07.2025 не перебуває.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони і знівельовує можливість суду втручатися у їх взаємовідносини. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення заяви.
Внесення відповідача як боржника до Єдиного реєстру боржників, постанови державного виконавця про звернення стягнення на його кошти та майно, накладення на нього штрафу через заборгованість по аліментам, сума якої становить понад 300000 грн, безумовно підтверджують його безвідповідальне ставлення до фінансового утримання дитини. У цій справі відповідач з листопада 2019 року не приймав жодної участі у матеріальному забезпеченні своєї доньки, переклавши таку відповідальність повністю на її матір. Разом з тим, це не може бути беззаперечними доказами, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
Надаючи оцінку долученому до справи протоколу бесіди представника органу опіки з дитиною, суд зазначає, що право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.
Враховуючи позицію дівчинки, яка не проти позбавлення батька батьківських прав відносно неї, суд розуміє обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини. Окрім того, вона є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. Водночас думка дитини не завжди може відповідати її найкращим інтересам.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Ні позивачем, ні її адвокатом не були доведені в судовому засіданні зазначені фактори, як окремо, так і в сукупності. Саме на позивача покладено обов`язок доведення свідомого ухилення відповідачем від участі у вихованні дитини. Натомість у цій справі, позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог про позбавлення батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК.
Особливістю цієї справи є те, що позивачем вже під час її розгляду було долучено фотокопію заяви від ОСОБА_2 , датовану 03.07.2025, у якій він зазначив, що добровільно відмовляється від батьківських прав на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначив, що причиною такого рішення є неможливість виконання обов`язків.
У ст.206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Отже, в розумінні приписів ст.206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до ст.155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Суд зауважує, що надана позивачем заява відповідача, в якій він відмовився від батьківських прав на дитину, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Окрім того, і вказана заява, і долучені скріншоти переписки позивача із абонентом « ОСОБА_6 » про його не заперечення щодо позбавлення батьківських прав, не дають змоги ідентифікувати останнього, а тому не можуть бути належними доказами визнання позовних вимог.
Підсумовуючи викладене, суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам стосовно дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.
Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259 ЦПК України,
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного його тексту.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 04.08.2025.

Головуюча суддя О. О. Літвин