Справа № 753/9382/25
Провадження №2-з/367/120/2025
УХВАЛА

Іменем України

про забезпечення позову

06 серпня 2025 року м. Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Одарюк М.П., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Вітер В.М. про забезпечення позову,

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Вітер В.М. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих від продажу 1/2 частки нерухомого майна,3% річних та інфляційних втрат.

В поданій заяві просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу належній йому 1/2 частки нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,04 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: землі - 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:093:3002; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь - які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь -яких прав та/або їх обтяжень,заборонити вносити будь -які записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав), щодо належної йому 1/2 частки нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,04 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: землі - 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),кадастровий номер :01:093:3002.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що 11 травня 2024 року ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_3 , згідно якої уповноважила останнього діяти від її імені у відносинах пов`язаних із продажем належної їй 1/2 частини нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,04 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: землі - 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),кадастровий номер :01:093:3002. 28 лютого 2025 року ОСОБА_3 діючи від імені ОСОБА_1 та на підставі вищевказаної довіреності уклав з ОСОБА_4 договір купівлі - продажу належного ОСОБА_1 зазначеного вище нерухомого майна. Загальна сума отриманих коштів ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу від 28.02.2025 року складає 1 640 000,00 грн. Відповідач кошти ОСОБА_1 не повернув. 04 серпня 2025 року представнику позивача- адвокату Вітру В.М. стало відомо, що 22.05.2025 року відповідач ОСОБА_2 відчужив належну йому 1/2 частку нерухомого майна, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , своїй доньці ОСОБА_5 за договором дарування, серія та номер 1838, виданого 22.05.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Н.М. 01 травня 2025 року представник позивача - адвокат Вітер В.М. направив вимогу на ім`я ОСОБА_2 про виконання грошового зобов`язання, у зв`язку із неотримання ОСОБА_1 грошових коштів На вказану вимогу відповідач жодним чином не відреагував. 02 травня 2025 року адвокат Вітер В.М. подав до Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих від продажу 1/2 частки нерухомого майна ,3% річних та інфляційних втрат.22 травня 2025 року, на момент укладення договору дарування ОСОБА_2 вже напевне знав про існування вказаного позову та заяви про забезпечення позову, але свідомо проігнорував наявність спору щодо вказаного нерухомого майна. Вказаний правочин містить всі ознаки фраудаторного правочину. Станом на сьогоднішній день, наявні всі фактичні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З огляду на відсутність обставин, за якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, вважає можливим не застосовувати зустрічне забезпечення.

Розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Вітер В.М. про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

З приводу зустрічного забезпечення, заявник повідомляє, що відсутні жодні підстави для застосування заходів зустрічного забезпечення позову.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1, 2, 4 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: "суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом". Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача. Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. пункти 40 - 43, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23)).

Суд зазначає, що позов забезпечується зобороною вчиняти певні дії до майна, що належить відповідачеві. Помилковим є заборона вчиняти певні дії щодо на майна особи, яка не є відповідачем у справі.

Як зазначає представник позивача в заяві про забезпечення позову 22.05.2025 року відповідач ОСОБА_2 відчужив належну йому 1/2 частку нерухомого майна, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , своїй доньці ОСОБА_5 за договором дарування, серія та номер 1838, виданого 22.05.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Н.М.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.149-159,260,353,354 ЦПК України,

У х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Вітер В.М. про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи,якому ухвала суду не була вручена у день її складення,має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.П. Одарюк