Справа № 943/840/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого-судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені житлово-комунальні послуги,

встановив:

Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь 23956 гривень 78 коп. грошової компенсації та 1211 гривень 20 коп. судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що їй належить на праві власності 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , а відповідачці належить на праві власності 3/4 частки вказаної кварти. Вона у період з липня 2022 року по січень 2024 року сплатила 25283,99 грн за послуги з централізованого опалення квартири; з липня 2022 року по травень 2024 року 5906,12 9 грн за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата); з листопада 2021 року по травень 2024 року - 282,59 грн за послуги з розподілу газу; з листопада 2023 року по квітень 2024 року - 468,77 грн за спожитий газ. Тобто, всього вона сплатила 31942,38 грн, і тому має право на 23956,78 грн компенсації від відповідачки. В зв`язку з наведеними, просить позов задовольнити.

Представник відповідачки адвокат Охмак М.В. подав до суду відзив, в якому проти позову заперечив, мотивуючи це тим, що вимоги є необґрунтованими, а позивачка пропустила строк позовної давності, просить у задоволені позову відмовити /а.с.97/.

19 травня 2025 року ухвалою суду вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачам було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі /а.с.83/.

23 липня 2025 року представник відповідачки адвокат Охмак М.В., подавши відзив, зазначив у ньому два клопотання про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження та залишення позову без руху /а.с.97/.

23 липня 2025 року та 28 липня 2025 року ухвалами суду у задоволені двох вищевказаних клопотань представника відповідачки було відмовлено.

Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить на праві власності 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 грудня 2008 року /а.с.9/.

Відповідачці ОСОБА_2 належить на праві власності 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 листопада 2009 року /а.с.13/.

ОСОБА_1 у період з липня 2022 року по січень 2024 року сплатила 25283,99 грн за послуги з централізованого опалення квартири; з липня 2022 року по травень 2024 року 5906,12 9 грн за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата); з листопада 2021 року по травень 2024 року - 282,59 грн за послуги з розподілу газу; з листопада 2023 року по квітень 2024 року - 468,77 грн за спожитий газ /а.с.14-78/.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У частині 1 статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

З огляду на те, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , і тому відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_1 у період з листопада 2021 року по травень 2024 року сплатила за надані житло-комунальні послуги 31942,38 грн (25283,99 грн + 5906,12 9 грн + 282,59 грн + 468,77 грн).

ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона брала участь в оплаті житлово-комунальних послуг у період з листопада 2021 року по травень 2024 року.

Отже, позивачка сплатила замість відповідачки грошові кошти у розмірі 23956,78 грн (31942,38 грн х 3/4 частини) за надані комунальні послуги, а тому вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь позивача.

При цьому, відсутність між сторонами договірних відносини щодо розподілу витрат на утримання спірної квартири, не користування відповідачкою житлово-комунальними послугами не звільняє останню від оплати за вказані послуги.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Представником відповідачки заявлено вимогу про застосування строку позовної давності.

Відповідно до України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 1, 2 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Згідно з частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно зі статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Також у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16(12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними, однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020(зі змінами та доповненнями) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020(зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року було встановлено карантин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020.

«Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.

Крім цього, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено пунктом 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК України викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Воєнний час продовжує діяти на даний час.

Позивачкою пред`явлено позов до суду 14 травня 2025 року за оплачені нею комунальні послуги, починаючи з листопада 2021 року, а відтак строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки такий було продовжено на підставі пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Крім цього, з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1211 гривень 20 коп.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23956 гривень 78 коп. грошової компенсації та 1211 гривень 20 коп. судового збору. Всього стягнути 25167 (двадцять п`ять тисяч сто шістдесят сім) гривень 98 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідачка: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя:

Оригінал рішення.