Номер провадження: 22-ц/813/556/25
Справа № 495/6637/23
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Боярського О.О. 12 липня 2023 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 в якому просив:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладений та зареєстрований 26.10.2022 року у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №533;

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб 26.10.2022 року.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначав, що на теперішній час шлюбні відносини між ним та відповідачкою ОСОБА_2 фактично припинені, сторони мешкають окремо, примирення не можливо через розбіжності у поглядах на життя та відсутність любові та поваги, що є підставою для розірвання шлюбу.

Також ОСОБА_1 вказував, що спільні малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Позивач матеріально забезпечує доньок, піклується про них.

ОСОБА_1 має власне житло, в якому створені належні умови для проживання дітей та їх розвитку. Тобто з боку позивача, на його думку, відсутні виключні обставини, які 6 унеможливлювали проживання доньок разом з батьком чи негативно впливали на їх виховання та розвиток.

У той же час відповідачка ОСОБА_2 , як мати. належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей.

Також позивач вказував, що ОСОБА_2 на протязі тривалого часу проживає окремо, не виходить на контакт з ним та з дітьми.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначав, що намагався змінити ставлення відповідачки до дітей, натомість ОСОБА_2 повідомила позивачу, що не бажає займатися вихованням малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та оформила нотаріальну відмову від своїх батьківських прав відносно дітей.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просить задовольнити його позов.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 26.10.2022 року у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №533.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі представник ВЧ НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність оскаржуваного судового рішення надала можливість позивачу - військовослужбовцю ВЧ НОМЕР_1 19 липня 2023 року написати рапорт на звільнення на підставі положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Судове рішення про позбавлення батьківських прав постановлене на надуманих обставинах, спір по своїй суті фіктивний, направлений на позбавлення боєздатності Збройних Сил України, складовою яких є ВЧ НОМЕР_1 .

Також, апелянт посилається на те, що оскаржуване судове рішення не містить відомостей стосовно письмового висновку органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідача батьківства; не вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дітей; докази невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків у матеріалах справі відсутні.

Рішення суду в частині вимог позову про розірвання шлюбу до апеляційного суду не оскаржувалось, тому перегляду у цій частині в апеляційному порядку не підлягає.

Сторони про розгляд справи на 01.07.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26.10.2022 року було зареєстровано шлюб, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 26.10.2022 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №533.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 09.03.2023 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №68; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 09.03.2023 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №238.

Позивач зазначав, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою ОСОБА_2 фактично припинені, сторони мешкають окремо, примирення не можливо через розбіжності у поглядах на життя та відсутність любові та поваги, що є підставою для розірвання шлюбу.

Також ОСОБА_1 вказував, що спільні малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Діти знаходяться на повному утриманні позивача.

ОСОБА_2 , у свою чергу, як мати належним чином не виконувала своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не цікавилась їх життям, здоров`ям та розвитком, що, на думку позивача, свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей.

Позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_2 на протязі тривалого часу проживає окремо, не виходить на контакт з ним та з дітьми, залишивши малолітніх дітей на виховання позивача та самоусунувшись від виконання своїх батьківських прав.

ОСОБА_2 було оформлено у нотаріуса заяву, згідно з якою, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу як фізичного так і морального, цією заявою ОСОБА_2 сповістила, що вона згодна з позбавленням батьківських прав відносно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із неможливістю здійснювати догляд за дітьми, про усі правові наслідки позбавлення батьківських прав та про те, що вона не звільняється від обов`язку утримання дітей, відповідач ознайомлена.

З Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від №02-29/1956 від 16.05.2025 року щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що орган опіки та піклування вважав недоцільним позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньок, оскільки відсутні докази, які б свідчили про злісне ухилення матері від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку про необхідність розірвати шлюб між сторонами.

Одночасно, матеріали справи не містять жодного доказу неналежної поведінки матері по відношенню до доньок, аморальної поведінки, тощо, так само як і відсутні докази того, що матір нехтує інтересами дітей.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, шо ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належними доказами не доведено, у зв`язку із чим передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правова підстава для позбавлення батьківських прав - відсутня.

Заява ОСОБА_2 , що надана у справу, про згоду на позбавлення її батьківських прав колегією суддів до уваги не приймається, оскільки зазначена заява не може слугувати єдиною та достатньою підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дочок.

Позивач не довів ухилення відповідача від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, наявні в справі докази не є достатніми для позбавлення матері батьківських прав відносно дітей.

Інтереси дитини у вирішенні питання позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей.

Щодо правових підстав оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2023 року представником ВЧ НОМЕР_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, апелянт ВЧ НОМЕР_1 оскаржила рішення суду першої інстанції на тій підставі, що наявність оскаржуваного судового рішення надала можливість позивачу - військовослужбовцю ВЧ НОМЕР_1 19 липня 2023 року написати рапорт на звільнення на підставі положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегією суддів встановлено, що дійсно, ОСОБА_1 з 01.03.2022 року призваний на військову службу по мобілізації.

На час звернення до суду з позовом про позбавлення матері дітей ОСОБА_2 батьківських прав та, відповідно, ухвалення судом рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , останній як військовослужбовець, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Отже, судове рішення в частині позбавлення батьківських прав породжує обов`язок військової частини звільнити військовослужбовця з військової служби.

Відповідно, доведеним є той факт, що позбавлення матері батьківських прав відносно дітей переслідує мету, відмінну від мети захисту інтересів малолітньої дитини.

За таких обставин, підстави для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України щодо апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 відсутні.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у частині, що переглядається, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував обставини справи що, відповідно, призвело до неправильного її вирішення у зв`язку із чим рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2023 року в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача

Відтак, сума судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1611 грн., сплачена ВЧ НОМЕР_1 при подачі апеляційної скарги, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь апелянта.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - скасувати.

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області) про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1611,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 липня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе