Справа № 752/7077/23
Провадження № 2/752/568/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.07.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участі секретаря - Бєляєвої К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» про стягнення коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа за позовом ТОВ «УАСП Юсес» до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме відповідач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути йому зернозбиральний комбайн JOHN DEER 9650 № НОМЕР_1 без зернової жатки, 2000 року випуску, зеленого кольору, бувший у використанні та Свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 від 17.06.2016, видане ДІСГ в Рівненській області, транзитний НОМЕР_5, з тих підстав, що ОСОБА_1 не виконав умови договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу кінцевої оплати за отриманий товар на визначений термін № 18 від 11.02.2020, предметом купівлі якого був вищевказаний комбайн за ціною 1452000 грн, що в еквіваленті до долару США становить 60500 доларів США на день укладання договору, кінцевий термін виконання якого, згідно п. 4.3, 6.3.5. оспорюваного договору, 20.12.2022. ТОВ «УАСП Юсес» вказує ОСОБА_1 на те, що в період з 20.10.2022 та по теперішній час не здійснив за умовами договору жодного платежу, а ОСОБА_1 зазначає, що на виконання умов оспорюваного договору ОСОБА_1 на рахунки відповідача було сплачено 448648,60 грн. Позивач зауважує, що відповідачем не надано позивачу жодних рахунків-фактур, які є обов`язковою умовою сплати щомісячних платежів за договором. Крім того, через деякий час після укладання оспорюваного договору на прохання позивача відповідач надіслав йому на електронну адресу фотографію Свідоцтва про реєстрацію комбайна (предмета договору), відповідно до якого позивач довідався про те, що у тому випадку якщо він сплатить всю суму коштів за оспорюваним договором, то він не зможе зареєструвати за собою право власності на предмет договору, оскільки предмет договору, який вказаний в оспорюваному договорі не відповідає Свідоцтву про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 від 17.06.2016.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним кошти за умовами договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу кінцевої оплати за отриманий товар на визначений термін № 18 від 11.02.2020, укладеного між сторонами по справі в розмірі 448648,60 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» про стягнення коштів.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав заяву, в якій зазначив, що підтримує подане раніше клопотання про залишення без розгляду позову і просив його задовольнити.

Суд, не вбачає підстав для залишення позову без розгляду, тому у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 11.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір № 18, відповідно до якого продавець поставляє, а покупець приймає та зобов`язується повністю оплатити сільськогосподарську техніку, а саме: зернозбиральний комбайн JOHN DEER 9650 № НОМЕР_1 без зернової жатки, 2000 року випуску, на умовах визначених договором (п. 1.6.1. договору).

Згідно з п. 2.1. договору вартість товару, без урахування ПДВ, складає 1210000,00 грн, сума ПДВ складає 242000,00 грн, загальна вартість товару, з урахуванням ПДВ складає 1452000,00 грн, 60500 доларів США на день підписання договору згідно офіційного курсу НБУ, що і є загальною вартістю договору.

Відповідно до п. 4.1., 4.2., 4.3. договору, договір укладається між продавцем та покупцем, як договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу кінцевої оплати за отриманий товар на визначений термін чинним договором. Прийняття умов чинного договору означає повне і беззастережне прийняття сторонами усіх умов договору, без будь-яких винятків та/або обмежень і є рівносильними укладанню двостороннього письмового договору купівлі-продажу товару. Договір вважається укладеним і вступає в силу з дати його підписання та діє по 20.12.2022.

Пунктами 6.1. та 6.3.5. договору встановлено, що сторони домовились, що вартість товару, за даним договором визначається як сума платежів, здійснених покупцем на користь продавця у період дії договору та у порядку, визначеному його положеннями. Сторони домовились, що кінцева дата розрахунку буде 20.12.2022 включно.

Відповідно до п. 6.3., 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. оспорюваного договору вартість предмета договору сплачується продавцю шляхом сплати 48000 грн, що було еквівалентно 2000 доларів США, в строк до 01.03.2020, а залишок коштів від загальної вартості предмета договору ОСОБА_1 повинен сплачувати у вигляді щомісячного внеску (платежу) на користь відповідача, при цьому щомісячний платіж ОСОБА_1 має проводити виключно на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури.

Пунктом 6.7. оспорюваного договору передбачено, що у разі відмови ОСОБА_1 від отримання рахунків-фактур з будь-яких причин, вони будуть вважатися отриманими позивачем з дати їх направлення йому рекомендованими поштовими відправленнями.

Пунктом 9.1., 9.3. оспорюваного договору передбачено право відповідача в односторонньому порядку розірвати та припинити дію оспорюваного договору у разі несплати позивачем коштів в обумовлені терміни або інших умов оспорюваного договору, при цьому всі сплачені позивачем кошти за цим договором залишаються у продавця в повному об`ємі та рахуються як штрафні санкції за страчений час та моральний збиток та додатково позивач має сплатити штраф у розмірі 20% від загальної вартості оспорюваного договору та договір буде вважатися розірваним з моменту отримання позивачем відповідного повідомлення, при цьому предмет договору повертається продавцю та залишається його власністю.

11.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору № 17 від 11.02.2020, що підтверджується описом рекомендованого поштового повідомлення.

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 отримав повідомлення рекомендованим листом з описом від 11.11.2022 про розірвання оспорюваного договору у зв`язку з несплатою позивачем щомісячного внеску (платежу) на користь відповідача, що є порушенням умов оспорюваного договору, а тому керуючись п. 9.3. оспорюваного договору відповідач і односторонньому порядку його розірвав вказуючи про необхідність сплати позивачем штрафу у розмірі 205 від загальної вартості оспорюваного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов оспорюваного договору ОСОБА_1 сплачено на рахунки відповідача 448648,60 грн, а саме: 12150,00 грн, що підтверджується квитанцією № 48019341 від 24.02.2020, 231000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 27 від 03.12.2020, 1000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 31717950-1 від 25.06.2020, 1200,00 грн, що підтверджується квитанцією № 30770772-1 від 14.04.2020,30000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 66 від 17.12.2020, 49188,00 грн, що підтверджується квитанцією № 101 від 30.04.2021, 36450,00 грн, що підтверджується квитанцією № 48016067 від 24.02.2020, 56000,00 грн, що підтверджується заявою на переказ готівки № 56 від 01.02.2021, 3940,60 грн, що підтверджується квитанцією № 70 від 13.09.2022, 2000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 73 від 16.08.2022, 2000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 93 від 19.10.2022.

Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків за період лютий 2020 - березень 2022 ТОВ «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» і ОСОБА_1 вбачається, що стан взаємних розрахунків за даними обліку наступний: станом на 31.03.2022 заборгованість на користь ОСОБА_1 - обороти за період 440808,00 грн, кінцеве сальдо у розмірі 440808,00 грн.

Таким чином, позивач виконав умови договору, передбачені п. 6.3.1. договору та сплатив в строк необхідну суму (авансовий платіж).

Разом з цим, відповідач не надавав позивачу та не направляв йому рахунків-фактур, що передбачено договором та не спростовано відповідачем.

Зважаючи на відсутність від відповідача щомісячних рахунків-фактур вбачається порушення умов оспорюваного договору відповідачем, як продавцем, що призвело до порушення позивачем умов оспорюваного договору стосовно щомісячної сплати коштів за цим договором, оскільки передумовою здійснення щомісячної оплати платежів коштів за цим договором є отримання від відповідача рахунку-фактури.

Відповідно до Порядку відомчої реєстрації та знаття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, який затверджений Постановою КМУ від 08 липни 2009 року, № 694.

Цей Порядок визначає процедуру відомчої реєстрації, перереєстрації, тимчасової реєстрації (далі - реєстрація) та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (далі - машини), здійснення інших заходів, пов`язаних з реєстрацією та веденням обліку машин.

Як зазначає позивач, по спірним правовідносинам та па підставі наявних у позивача документів, він отримав консультацію спеціаліста, який здійснює реєстрацію сільськогосподарської техніки, який повідомив мені про те, що навіть у випадку оплати ним всієї суми коштів за Оспорюваним Договором, останній не буде документом, який підтвердить його право власності на Предмет Договору, оскільки за умовами Оспорюваного Договору потенційно до позивача переходить право власності на машину 2000 року випуску, в той час як на праві власності за відповідачем на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 від 17.06.2016 року значиться предмет 1996 року випуску, а свідоцтво про реєстрацію машини 2000 року випуску у відповідача відсутнє, тому після виконання Оспорюваного Договору позивач не зможе подати до Держпродспоживслужби документ, що підтвердить його право власності на Предмет Договору.

Вищевказані обставини призвели до того, що з вини відповідача позивач допустив порушення умов Оспорюваного Договору через ненадання йому щомісячних рахунків-фактур, у зв`язку з чим може втратити всі сплачені за Оспорюваним Договором кошти, а у випадку якщо продовжив би їх сплачувати в повному обсязі самостійно у розмірі не визначеному відповідачем та без отримання від нього рахунків-фактур всупереч умовам Оспорюваного Договору, то бажаного за цим Договором позивач також не отримав би через неможливість подальшої реєстрації права власності на Предмет Договору.

Свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 від 17.06.2016 року, видане ДІСГ в Рівненській області, транзитний номер НОМЕР_3 08 у позивача відсутнє, оскільки дане свідоцтво йому не передавалось та в матеріалах справи наявна лише ксерокопія вказаного свідоцтва.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити па користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення повних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, утому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом цієї норми слідує, що зобов`язання позивача зі сплати щомісячних платежів за оспорюваним договором виникає після отримання від продавця рахунку-фактури.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор мас право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен викопати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до п.4 ч. 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 612 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають по суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 4 статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або вберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової по стави або підстава, на якій майно набивалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1112 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Такі правові висновки зроблені у Постанові ВСУ від 14 лютого 2022 року у справі № 201/1311/19.

З урахуванням діючого законодавства, у спірних правовідносинах вбачається порушення умов договору як зі сторони боржника (позивача), так і кредитора (відповідача), але порушення ОСОБА_1 , як боржником у договірному зобов`язанні, умов Оспорюваного Договору відбулося з вини відповідача, який допустив порушення умов Оспорюваного Договору за наявності умислу або необережності, а тому відсутні підстави для покладення на позивача відповідальності за невиконання ним умов Оспорюваного Договору у вигляді залишення у відповідача всієї суми коштів сплаченої ОСОБА_1 на виконання умов Оспорюваного Договору в розмірі 448648,60 грн.

Умовами Оспорюваного Договору не врегульовано питання повернення коштів у випадку порушення відповідачем умов договору, які призвели до порушення них умов зі сторони позивача.

Правова підстава передбачена в п. 9.1 оспорюваного Договору, відповідно до якої відповідач може залишити собі всю суму сплачених позивачем коштів за цим договором може виникнути у відповідача тільки при порушенні ОСОБА_1 термінів і розміру оплати щомісячних платежів, але оскільки умовами Оспорюваного Договору передбачено їх сплату виключно після отримання рахунку-фактури від відповідача, тому позивач не міг здійснювати щомісячну оплату коштів через невиконання (прострочення) даного обов`язку з боку відповідача, а отже у відповідача немає достатньої правової підставі і залишити отримані від позивача кошти за Оспорюваним Договором у розмірі 448648,60 грн.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» про стягнення коштів, підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» (, місцезнаходження: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 40, корпус 5, офіс 716) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачені кошти за умовами договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу кінцевої оплати за отриманий товар на визначений термін № 18 від 11.02.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» та ОСОБА_1 у розмірі 448648 (чотириста сорок вісім тисяч шістсот сорок вісім) грн 60 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Американське Спільне Підприємство «Юсес» (, місцезнаходження: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 40, корпус 5, офіс 716) на користь держави судовий збір у розмірі 4486 (чотири тисячі чотириста вісімдесят шість) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Текст рішення складений 21.07.2025.

Суддя: Ю.Ю.Мазур