Справа № 944/2679/20
Провадження №2/944/97/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Василиці Н.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною інформації, зобов`язання її спростувати та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недостовірною інформації, зобов`язання її спростувати та про стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що вона проживає в селі Зелів Яворівського району Львівської області з 2010 року.

08 грудня 2019 року, вийшовши з храму в с. Зелів, на проїзній частині дороги вона побачила скупчення людей, серед яких був відповідач, ОСОБА_3 який поводив себе агресивно та намагався у людей забрати якісь документи. Як пізніше виявилося, це було оголошення про збори, що мали відбутися в цей день в народному домі села Зелів. На цих зборах місцеві депутати мали відзвітувати перед виборцями про свою діяльність. Однак, деякі депутати серед яких і відповідач, намагалися перешкодити проведенню цих зборів.

Мати відповідача та його рідний брат, старалися заспокоїти відповідача, але їм це не вдавалося. Вони його відводили від людей, але він знову повертався до людей щоб продовжити їх ображати.

Побачивши її, відповідач дивлячись в її сторону, почав викрикнувати образливі слова, а семе, «прошмандовка і сепаратистка». Один з присутніх чоловіків запитав у нього хто тут сепаратистка, на що відповідач показуючи на неї пальцем повторив «вона сепаратистка», (це чітко відображено у відеозаписі).

Даний вислів є недостовірною інформацією, яка принижує її честь, гідність та підлягає спростуванню, виходячи з наступного.

Висловлювання відповідача про те що вона «прошмандовка», принижує її гідність як жінки, оскільки вона ніколи не була жінкою легкої поведінки а вислів «сепаратистка» асоціюється з особою, яка здійснює діяльність по відокремленню території держави з метою розколу країни, ведення військових дій, знищення України як держави.

З 2014 року вона активно допомагає військовим в боротьбі за незалежність України. Як адвокат вона надає безоплатну правову допомогу учасникам бойових дій та їх сім`ям, допомагає збирати допомогу для військових на передову, та поранених в шпиталь. Також вона організовувала приготування продуктів для військових, збір коштів на допомогу для військових. Крім цього, вона тісно співпрацює з ГО «Волонтерська сотня Львова», з нею було укладено сотні договорів на надання безоплатної правової допомоги військовослужбовцям і десятки справ вона веде безоплатно за участю військових.

Вона часто чує від військових про звірства сепаратистів які вони вчиняють щодо українців, тому їй надзвичайно образливо було почути в свою адресу від відповідача такі слова як «сепаратистка».

Вона була змушена виправдовуватись перед громадою, пояснювати що вона не сепаратистка, і до сепаратистів не має жодного відношення. В неї є сумнів що на даний час вона зможе так само користуватися довірою людей в селі, оскільки, після почутого від відповідача висловлювання в її бік люди можуть сумніватися в щирості її намірів.

Вона завжди користувалася пошаною серед мешканців села та друзів, ніколи не давала приводу говорити про себе принизливі речі, які знеславлюють її як жінку.

Відповідач умисно при любій зустрічі з нею часто звертався до неї «сепаратистка», і робив це демонстративно, щоб всі навколо могли чути це. Таким чином він намагався її принизити, продемонструвати оточуючим своє зверхнє ставлення до неї. За місцем її роботи, в Домажирській сільській раді, де вона працювала на посаді інспектора відповідач неодноразово в присутності працівників звертався в її сторону із словами «прошмандовка і сепаратистка», що було дуже образливо для неї. Внаслідок цього, більшість працівників сільської ради, та депутатів, почали негативно до неї ставитись. В неї погіршилися стосунки з працівниками на роботі.

В подальшому відповідач на засіданні сесії Домажирської сільської ради вніс пропозицію скоротити її посаду (що підтверджується рішенням сесії Домажирської сільської ради №2766 від 21.12.2020р.), з метою помститися їй за громадську позицію. Налаштовані проти неї депутати сільської ради підтримали пропозицію щодо скорочення її посади, відтак 06.04.2020р. її було звільнено із займаної посади.

Саме відповідач своїми висловлюваннями в її адресу, які принижують її честь та гідність створив негативне ставлення оточуючих, співробітників, та депутатів сільської ради.

Звертає увагу суду на те, що своє незаконне звільнення вона оскаржила до Львівського окружного суду, де на даний момент розглядається справа за її позовом до Домажирської сільської ради про незаконне звільнення та поновлення на посаді. В період карантину вона була звільнена з роботи, залишилась без засобів для проживання, була змушена стати на біржу праці (що підтверджується заявою про реєстрацію в центрі зайнятості). Відчай і хвилювання переповнюють її і на даний час.

Розповсюдження неправдивої інформації про те, що вона сепаратистка та жінка легкої поведінки надзвичайно негативно відбилося на її стосунках в сім`ї. Її малолітній дитині стало відомо про принизливі висловлювання відповідача від інших дітей. Дитина тривалий час плакала не розуміючи чому її маму називають сепаратисткою. Її пригнічений стан на протязі всіх цих останніх місяців дуже негативно позначився на її самопочутті, стосунках в родині, з мамою, та з дитиною.

Вважає що саме внаслідок дії відповідача вона зазнала значної моральної шкоди, яка полягала у відчаї, постійних душевних хвилюваннях, приниженнях, образах та неспокої за своє майбутнє та майбутнє доньки.

Просить позовні вимоги задовольнити. Визнати недостовірною та такою, що принижує її гідність та ділову репутацію, поширену відповідачем 08.12.2019 року інформацію, що вона «прошмандовка і сепаратистка».

Зобов`язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням в присутності позивача спростувати поширену відповідачем 08.12.2019 року недостовірну інформацію шляхом оголошення після недільного Богослужіння в селі Зелів навпроти церкви, наступного повідомлення: «Я спростовую що ОСОБА_2 «прошмандовка і сепаратистка»». Оголошення про спростування зробити з застосуванням відео фіксації, з метою підтвердження виконання рішення суду. Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 05 (п`ять тисяч) гривень.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями така 10.06.2020 була розподілена судді Кондратьєвій Н.А. та перебувала у її провадженні.

02.12.2021 на підставі розпорядження №732 у зв`язку з припиненням 24.09. 2021 повноважень судді Кондратьєвої Н.А. по відправленню правосуддя у зв`язку з закінченням п`тирічного строку на посаду судді, таку на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2021 передано судді Білецькій М.О. Дана справа перебувала в провадженні судді Білецької М.О.

Згідно з розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області №175 від 22.12.2022 дана справа у зв`язку із настанням обставин, які унеможливлюють участь судді Білецької М.О. (тимчасова непрацездатність у зв`язку з вагітністю та пологами), передана для повторного автоматизованого розподілу. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022 вказана справа передана для розгляду судді Швед Н.П.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В судове засідання позивач не зявилася, скерувала на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити.

В судовому засіданні 25.02.2025 позивачка позовні вимоги підтримала просила такі задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Мацієвська А.І. заявлені позовні вимоги заперечила, та пояснила, що заявлений позов є безпідставним, та таким що не підтверджений належними та допустимими доказами, так, ОСОБА_4 дійсно 08.12.2020року був у церкві разом з іншими односельчанами, однак до позивачки з образливими словами не звертався, та наміру її ображати в нього не було. ОСОБА_4 лише емоційно говорив. Він багато років був депутатом, допомагав селу, покращував добробут села. Позивачка в позовній заяві покликається нате, що відповідач лаявся із людьми, однак ніхто окрім ОСОБА_2 з позовом до суду не звертався, тому такі покликання позивачки є вимеслиними нею ж. Просить у позові відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він проживає в с.Зелів, позивачка та відповідач є його односельчани. Дійсно 08.12.2019року після богослужіння, біля церки у с.Зелів відповідач ОСОБА_4 сварився із людьми які роздавали листівки про збори. ОСОБА_4 кричав що це його село і ніхто тут не буде керувати, а тим більше вона, якась "сепаратистка" та "прошмандовка", викрикуючи ці слова, він пальцем на показував в сторону де стояла ОСОБА_2 .. Прізвище і ОСОБА_6 він не називав. Позивачка стояла 2м від ОСОБА_4 , який вів себе агресивно, не по-людськи. Мати ОСОБА_4 , підійшла до останнього та намагалася його забрати додому, але він повернувся та продовжив конфлікт. Відео із образами ОСОБА_4 в сторону ОСОБА_2 було в інтернеті, його бачили мешканці села. З цього часу я з ним не спілкуюся.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , повідомила що позивачка є її односельчанкою, а відповідач є її сином. 08.12.2019 року, після Богослужіння в церкві с.Зелів вона вийшла на подвіря, і побачила людей які викрикували щось незрозуміле та махали листівками. Серед цих людей був її син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які також щось говорили, вона не чула, щоб син ображав ОСОБА_2 , навпаки остання провокувала її сина розмахуючи перед його лицем листівками, про збори. Син перебував у схвильованому стані, вона хвилювалася, щоб він не штовхнув ОСОБА_2 . Ця перепалка тривала хвилин 20, після чого, вона забрала сина і ваони пішла додому.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно встановивши дійсні обставини справи, суд прийшов до наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 2010 року разом із сім`єю проживає у с.Зелів Яворівського району Львівської області, працює адвокатом та бере активну участь у громадському житті. Вказані обставини сторонами не оспроюються.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідачем була поширена інформація, яка принижує позивачку. Зокрема, така була поширена серед численної кількості мешканців села Зелів на зборах села публічно.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_2 стверджувала, що саме відповідач поширив про неї вказану інформацію, а тому з урахуванням вищевказаних приписів щодо змагальності сторін зобов`язана довести такі обставини належними та допустимими доказами.

Допитаний в судовому засіданні 25.02.2025року свідок ОСОБА_5 пояснив що 08.12.2019року біля храму у с.Зелів відповідач ОСОБА_4 показував чітко пальцем в сторону де стояла ОСОБА_2 , викрикуючи що така "сепаратистка ", та "прошмандовка" не буде керувати в його селі, оскільки, це його село.

Крім цього, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису який міститься на DVD диску вбачається що відповідач дійсно в сторону позивачки викрикував образливі слова, а саме, "сепаратистка", та "прошмандовка", і показуючи рукою в сторону позивачки.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У свою чергу фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Суд вважає, а також вказане підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідка в суді першої інстанції, що відповідач говорив образливі, принизливі слова стосовно позивачки, а не наводив певну інформацію (факти), тому вказані дії не можна вважати поширенням інформації, навпаки такі вислови відповідача слід вважати публічними образами позивачки, приниженням її як в її очах, так і очах інших людей.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

В позовній заяві позивачка просила зобов`язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням в присутності позивача спростувати поширену відповідачем 08.12.2019 року недостовірну інформацію шляхом оголошення після недільного Богослужіння в селі Зелів навпроти церкви, наступного повідомлення: «Я спростовую, що ОСОБА_2 «прошмандовка і сепаратистка»». Оголошення про спростування зробити з застосуванням відео фіксації, з метою підтвердження виконання рішення суду.

В той же час, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.19 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відтак, враховуючи те, що образа не може бути спростованою позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Однак, суд враховує що висловлені відповідачем вирази є образливими та принизливими щодо позивачки, що принижують честь і гідність, відтак, на користь останньої підлягає відшкодуванню моральна шкода за порушення її права на повагу до честі та гідності за наступних обставин.

Згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення положень ст.11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Саме такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №712/10999/22 (провадження № 61-13517св23), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на вказане, а саме те, що внаслідок публічної образи відповідачем позивачки принижено її честь, гідність та завдано позивачці моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях, стресі, тривозі, образі, хвилюванні, тощо, а також з урахуванням обставин справи та зібраних у справі доказів, характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, суд, вважає, що позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити. Стягнути з відповідача на користь позивачки 5000 грн. для відшкодування моральної шкоди, в решті позовні вимоги залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною інформації, зобов`язання її спростувати та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 05 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https:/tk.lv.соurt.gоv.ua/.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:/

Позивач: ОСОБА_2

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 28.07.2025.

Суддя: Швед Н.П.