Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Назарьової Л. В.,

з участю секретаря судового засідання - Маляренко І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Мінчук О. О.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

- служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Кобеляки, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

У позовній заяві позивач зазначив, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2023 році відповідач виїхала до Федеративної Республіки Німеччини та припинила цікавитись життям дитини, самоусунулась від його виховання. ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, матеріально дитину не утримує. З липня 2024 року дитина проживає з батьком. На переконання позивача свідоме та тривале нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків є підставою для позбавлення її батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи зазначене, прохає задовольнити позов.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року позовну заяву передано для розгляду до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2025 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 травня 2025 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено орган опіки та піклування Деснянського району в м. Києві.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідача, ОСОБА_2 викликано до суду шляхом оголошення на офіційному веб сайті судової влади України.

Учасники процесу, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Представник позивача, Мінчук О. О., подала до суду заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_1 .

Відповідач, ОСОБА_2 будь яких заяв по суті справи не подала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити.

Судом установлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.25).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано. Малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю (а.с.19-20).

ОСОБА_3 з 1 по 9 класи навчався у Броварському ліцеї ( у період з 2020 по 2022 рік - дистанційно, оскільки проживав із мамою за кордоном). Зарекомендував себе кмітливим і розумним учнем. Батько дитини завжди відгукувався за необхідності, відвідував школу, виявляв інтерес до навчання. Мама цікавилась успішністю і поведінкоюю дитини, приділяла належну увагу вихованню, підтримувала зв`язок з класним керівником. У другому семестрі 9 класу все змінилося, дитина перестала здавати роботи, а мама виходити на зв`язок.

26 березня 2024 року районна комісія району Дармштадт-Дібург звернулась до суду в сімейних справах у зв`язку з виявленням загрози здоров`ю, порушення обов`язку з нагляду, психічної занедбаності, психічного насильства, емоційного нехтування ОСОБА_2 відносно дитини - ОСОБА_3 . У зверненні зазначено, що під час перебування ОСОБА_3 з матір`ю у Німеччині, службою захисту дітей здійснено виїзд до місця проживання останнього в зв`язку з отриманням двох повідомлень про загрозу дитині. Так, місцевий персонал висловив занепокоєння, оскільки за їх словами, мати дитини перебувала у виключному психічному стані, а хлопець ймовірно залишався без догляду. За їх словами у розмовах мати дитини говорила сплутано і проникла у помешкання свого колишнього друга з ножем, а потім отримала винесену проти неї заборону наближення. Під час відвідування сім`ї 20.03.2024 року встановлено, що мати дитини нестабільна та майже не йде на контакт. 25.03.2024 року соціальна служба знову звернулась, щоб повідомити, що мати дитини тривалий час відсутня на вихідних, а також про те, що вечорами вона приймала у себе різних чоловіків. ОСОБА_3 був вимушений спати у вітальні та йому не дозволялось заходити до загальної кімнати. Служба захисту дітей цього Управління у справах неповнолітніх після цього того ж дня знову здійснила візит додому. На місці була виявлена дуже нестабільна мати дитини у сплутаній свідомості. Вона майже не йшла на контакт і заявила, що вона хотіла б віддати свого сина. Він висловив бажання, щоб йому призначили опікуна. Його мати більше не могла піклуватись про нього та пригрозила йому, що подасть на нього заяву до поліції про те, що він її згвалтував. Хлопець плакав у органі опіки та був сильно вражений поведінкою матері. Мати дитини також заявила, що хотіла б повернутись до України, однак її син хотів би залишитись у Німеччині. З боку матері виявлена гостра загроза добробуту дитини (а.с.16-18).

Рішенням Дільничого суду Дібурга 10.06.2024 призупинення права батьківської опіки батька дитини скасоване. Батько дитини знову володіє правом батьківської опіки стосовно ОСОБА_3 . Місце перебування матері дитини не встановлено (а.с.21-24).

На цей час ОСОБА_3 проживає з батьком і навчається у 10-Б класі СШ № 202 Деснянського району м. Києва ( а.с.14).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації надав суду Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 . Так, служба у справах дітей установила, що з липня 2024 року дитина проживає із батьком у однокімнатній квартирі в м. Києві. Умови проживання дитини створені: виділене окреме спальне місце, письмовий стіл, комод, комп`ютерна техніка, наявні дитячі речі відповідно до віку дитини. Освітнім процесом дитини в школі повністю опікується батько дитини. Медичні зобов`язання щодо дитини виконуються. Неповнолітній ОСОБА_3 повідомив, що підтримує позовні вимоги батька, оскільки мати не виконувала батьківські обов`язки стосовно нього, Коли вони перебували в Німеччині, мати залишала сина одного вдома, не готувала їжі, не давала коштів, приходила дуже пізно, або ж взагалі не приходила додому. Майже кожного дня була в стані алкогольного сп`яніння, ображала сина поганими словами, лізла битися, але сусід її зупинив. Коли була можливість, щоб син повернувся додому з органу опіки, у зазначений час мати не з`явилась і не забрала дитину. ОСОБА_2 повідомила службу ( шляхом відеозв`язку), що їй відомо про розгляд справи судом і зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. На підставі зазначеного, служба у справах дітей дійшла висновку про доцільність позбавлення матері батьківських прав відносно дитини ( а.с.83-86).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що відповідач, ОСОБА_2 більше року не проживає з сином.

Жодних доказів того, що протягом цього часу відповідач мала перешкоди в спілкуванні з сином відповідач суду не надала. До органу опіки та піклування чи суду відповідач із питанням про установлення побачення із сином не зверталась. В медичному закладі, в закладах освіти про стан здоров`я, а також про успішність дитини не цікавилась.

За період проживання матері з сином ОСОБА_2 допускала психологічне насильство відносно ОСОБА_3 , унаслідок чого, через загрозу життю і здоров`ю, дитина була відібрана в матері. З моменту відібрання дитини матір життям дитини не цікавиться, на шлях виправлення не стала. Доказів про наявність непереборних обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 брати участь у вихованні сина, дбати про його фізичний і духовний розвиток суду не надано.

Зазначене вище свідчить про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Справа перебуває у провадженні суду п`ять місяців і відповідач обізнана про перебування справи в провадженні суду, однак місце свого перебування суду не повідомила, доказів, які б мали значення для установлення обставин справи не надала. Дитина досягла віку, з якого може усвідомлювати та критично ставитись до подій, які з нею відбуваються і висловилась про необхідність позбавлення матері батьківських прав.

Зазначене в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_2 не бажає виправитись і виконувати свої батьківські обов`язки.

Також суд вважає, що на цей час сімейні зв`язки між матір`ю та дитиною розірвані. Самоусвідомлення дитини сформоване.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов піддягає задоволенню, а позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересах дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності ст. 166 Сімейного Кодексу України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язків щодо утримання дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання та утримання свого сина, суд вважає за необхідне стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 10 лютого 2025 року ( із дня подачі позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про позбавлення батьківських прав, позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, то із відповідача, на користь держави необхідно стягнути судовий збір за одну вимогу немайнового характеру, що становить 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 81, 141, 256 ЦПК України, п. 2 ч.1 ст. 164, 166, 180, СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо її неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 10 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації: , місце знаходження: м. Київ вул. Червоної Калини,21г

Суддя