ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2025 року м. Київ
Справа № 940/1232/20
Провадження №22-з/824/839/2025
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Невідомої Т.О.
за участю секретаря Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - Порхун Олесі Павлівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Васалатьєва Олена Анатоліївна про визнання заповіту недійсним,
Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Васалатьєва Олена Анатоліївна про визнання заповіту недійсним - залишено без задоволення.

30 травня 2025 року представником ОСОБА_1 - Порхун О.П. через систему «Електронний суд» направлено заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вона вказує на те, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення рішення не було вирішено питання про судові витрати, які були понесені відповідачем при розгляді судової справи, і які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн, витрат на правову допомогу адвоката - 15000,00 грн, а також витрат по оплаті експертизи - 41932,00 грн.

На підставі викладеного, просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн, витрат на правову допомогу адвоката - 15000,00 грн, а також витрат по оплаті експертизи - 41932,00 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, керуючись положеннями ч. 4 ст.270 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про дату і час судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1,2 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч. 6,8,9 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст.60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно із ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Із матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву, представник ОСОБА_1 - Порхун О.П. зазначала, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач планує понести становить - 5000,00 грн, та які складаються із витрат на правову допомогу адвоката - 2400,00 грн - написання відзиву на позовну заяву (з розрахунку 800,00 грн за 1 годи. Роботи, всього 3 години), 2600, 00 грн участь в судових засіданнях (з розрахунку 866,00 грн за одне судове засідання). До відзиву долучено Договір про надання правової допомоги від 02 листопада 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Порхун О.П.. В розділі 3 вказаного договору зазначено, що розмір винагороди за послуги адвоката становить 5000,00 грн. У разі збільшення обсягу роботи , що потребуватиме збільшення тривалості часу на надання допомоги клієнту, розмір винагороди може бути збільшений за взаємною згодою клієнта та адвоката /т.1 а.с. 37-39,41/.

11 жовтня 2024 року представником ОСОБА_1 - Порхун О.П. до суду першої інстанції було подано клопотання, в якому представник вказувала на те, що розмір гонорару було збільшено у зв`язку з тривалим розглядом справи та у зв`язку із збільшенням обсягів роботи адвоката. У зв`язку з цим між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2020 року, відповідно до якої змінено п.3.1. Договору та викладено його в наступній редакції : «Розмір винагороди за послуги адвоката встановити у фіксованій сумі - 15000,00 грн». Також вказує на те, що ними було заявлено клопотання про призначення повторної судової експертизи та понесено витрати на проведення експертизи в розмірі 41932,00 грн, що підтверджується квитанціє. Таким чином, сума витрат відповідача понесених на розгляд справи зросла та становить 56932,00 грн. До клопотання долучено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2020 року від 20 квітня 2024 року, в якій змінено п.3.1. Договору та викладено його в наступній редакції: «Розмір винагороди за послуги адвоката встановити у фіксованій сумі - 15000,00 грн /т.2 а.с. 161/.

В судовому засіданні 03 грудня 2024 року представником Порхун О.П. в судових дебатах було зазначено, що відповідну заяву щодо понесених витрат буде подано протягом 5 днів /а.с. 188/.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Порхун О.П. зазначала, що відповідач очікує понести витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн та зазначала, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач понесла судові витрати у розмірі 56932,00 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу та витрат за проведення експертизи. /а.с. 205-208/

Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Васалатьєва Олена Анатоліївна про визнання заповіту недійсним - залишено без задоволення.

30 травня 2025 року представником ОСОБА_1 - Порхун О.П. через систему «Електронний суд» направлено заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вона вказує на те, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення рішення не було вирішено питання про судові витрати, які були понесені відповідачем при розгляді судової справи, і які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн, витрат на правову допомогу адвоката - 15000,00 грн, а також витрат по оплаті експертизи - 41932,00 грн.

На підставі викладеного, просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн, витрат на правову допомогу адвоката - 15000,00 грн, а також витрат по оплаті експертизи - 41932,00 грн.

Сторона позивача правом на подання заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення не скористались.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи питання про стягнення судових витрат понесених відповідачем в суді першої та інстанції, виходить з такого.

З наведених обставин вбачається, що позивачем у відзиві на позовну заяву було зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач планує понести становить - 5000,00 грн, пізніше представником було подано клопотання про збільшення розміру судових витрат, які відповідач планує понести у зв`язку з розглядом справи та долучено до клопотанян Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2020 року від 20 квітня 2024 року, в якій змінено п.3.1. Договору та викладено його в наступній редакції: «Розмір винагороди за послуги адвоката встановити у фіксованій сумі - 15000,00 грн», а також квитанцію про сплату витрат на проведення експертизи в розмірі 41932,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Васалатьєва Олена Анатоліївна про визнання заповіту недійсним - залишено без задоволення.

Однак судом апеляційної інстанції не було вирішено питання розподілу судових витрат, у зв`язку з чим представником відповідача було подано заяву про ухвалення додаткового рішення.

Положеннями цивільно-процесуального законодавства передбачено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Разом з цим, представником відповідача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції було подано лише Договір про надання правової допомоги від 02 листопада 2020 року та Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2020 року від 20 квітня 2024 року, в якій п.3.1. Договору та викладено його в наступній редакції: «Розмір винагороди за послуги адвоката встановити у фіксованій сумі - 15000,00 грн», проте, а ні до відзиву на позовну заяву, а ні протягом розгляду справи, а ні до заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідача не було долучено детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, акту виконаних робіт, та/або акту приймання-передачі наданих послуг, що унеможливлює визначення обсягу наданих адвокатом послуг та розміру витрат на правничу допомогу судом з метою їх розподілу.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у випадку визначення фіксованого розміру гонорару, учасник справи не повинен доводити кількість витраченого адвокатом часу на надання правничої допомоги, однак повинен подати суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Акт виконаних робіт, на який посилається представник відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення в матеріалах справи відсутній.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що представником відповідача належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих адвокатом Порхун О.П. послуг та витрат, понесених відповідачем на виконання надання правової допомоги від 02 листопада 2020 року, тому у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн слід відмовити.

Щодо стягнення витрат по оплаті експертизи в розмірі 41932,00 грн та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі - 1261,20 грн, то суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Так, судом апеляційної інстанції в постанові від 28 травня 2025 року дійсно не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме судового збору за подання апеляційної скарги та витрат по оплаті експертизи в розмірі 41932,00 грн.

Оскільки постановою суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення суду першої інстанції скасовано, та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , то наявні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн /т.2 а.с. 209/ та витрат по оплаті експертизи у розмірі 41932,00 грн /т.2 а.с. 133/.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Заяву представника ОСОБА_1 - Порхун Олесі Павлівни про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті експертизи в розмірі 41932,00 грн, та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн, а разом 43193,20 грн.

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Т.О. Невідома

Повний текст додаткової постанови складений 30 липня 2025 року.