Справа № 553/1639/25
Провадження № 2/553/1027/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.07.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Микуці К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтави в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

23.04.2025 позивач звернувся до Подільського районного суду міста Полтави з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів в якому просив зменшити розмір аліментів ,що стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2022 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 всіх видів доходів на 1/6 частини заробітної плати щомісячно.

Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 23.05.2025 було відкрито спрощене провадження у справі .

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі,

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки потреби дитини залишилися значними, витрати на освіту, проживання, харчування тощо. Встановлений рішенням суду розмір аліментів є мінімально достатнім для покриття базових потреб. Зменшення розміру аліментів погіршить матеріальне становище дитини. Позивачем не надано доказів зміни матеріального стану , наявність іншої дитини не звільняє від обов`язку утримання кожної дитини, а скорочення утримання однієї дитини на користь іншої не передбачено чинним законодавством. Зазначення позивачем, що загальний розмір аліментів утримуваних з нього перевищує встановлену законом частку доходу, не враховує положення чинного законодавства. Просила відмовити у задоволенні позову та залишити чинним рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2022. Крім того відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України ,учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд, заслухавши представника позивача, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що Ленінським районним судом міста Полтави 04.03.2022 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , аліменти на період її навчання, у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.12.2021 до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років (а.с. 6).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 21.04.2021 задоволено заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнуто на користь з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі

1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 04.12.2024 і до його повноліття (а.с. 7-8).

Отже,позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та з нього стягуються аліменти на їх утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу).

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що загальний розмір аліментів, які стягуються з нього перевищує встановлену законом частку.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин.

По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо).

По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.

По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з цим позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів позивач вказував на те, що в нього змінився сімейний стан, оскільки він додатково сплачує аліменти на іншу дитину та утримувані з нього аліменти зангалом перевизщують встановлену законом норму.

Однак, позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, порівняно із майновим станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

З матеріалів справи не вбачається, що доходи позивача із того часу зменшилися.

Суд вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини сторін, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.

Лише зміна сімейного стану платника аліментів не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини, порівняно з іншими.

Суд бере до уваги, що доказів погіршення матеріального стану позивачем не надано, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про доходи позивача, матеріальний стан, стан здоров`я, тощо. Також позивачем не доведено, що з нього здійснюється примусове стягнення за зазначеними вище рішеннями суду та в якому розмірі.

Посилання позивача на те, що утримувані з нього аліменти перевищують встановлену законом частку ,суд до уваги не приймає,з огляду на таке..

У Сімейному кодексі не закріплені фіксовані частки від заробітку (доходу) батьків (1/4, 1/3, 1/2), натомість частка заробітку (доходу) матері, батька, що стягуються як аліменти на дитину, визначається судом в кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд у постанові від 14.09.2023 у справі № 465/4873/20 зазначив, що

засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язки з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позивача та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Суд вказує ,що розмір аліментів, які стягнуті з позивача на користь відповідача на утримання доньки, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 і суперечитиме її інтересам.

Таку ж позицію висловлює Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.

За таких обставин , суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану наявність іншої дитини на користь якої стягуються аліменти - не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Керуючись ст. 2, 5, 7, 12, 13, 17, 80, 81, 247, 280, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - в повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Подільського районного суду міста Полтави В. В. Москаленко