Єдиний унікальний номер судової справи: 473/6705/24
Провадження №22-ц/812/747/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

21 липня 2025 року м. Миколаїв справа № 473/6705/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю: представника відповідача - Головченка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Головченком Олександром Андрійовичем, на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Ротар М.М. в приміщенні цього ж суду в м. Вознесенськ, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У грудні 2024 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 29 листопада 2021 року підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі до 155 000 грн. Для користування кредитним рахунком ОСОБА_1 отримав картку НОМЕР_1 , а згодом - картку номер НОМЕР_2 , тип «Універсальна».

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, але таких зобов`язань не дотримався, не надав своєчасно Банку коштів, достатніх для погашення заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 10 листопада 2024 року має заборгованість 139 980,98 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 листопада 2021 року, що утворилася станом на 10 листопада 2024 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 139 980 грн 98 коп. та судові витрати - 2 422 грн 40 коп.

Суд дійшов висновку, що позичальник порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв`язку з чим утворилася заборгованість по кредитному договору за тілом кредиту в розмірі 139 980 грн. 98 коп.

Судом встановлено, що відповідач станом на час розгляду справи мав статус військовослужбовця, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та комісії.

Відповідно до виписки за договором №б/н за період 01 грудня 2021 року 10 листопада 2024 року позивачем було проведено списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 16 974,03 грн. Однак, 26 лютого 2024 року було повернуто проценти, нараховані за кредитом військовослужбовця в сумі 16 974,03 грн.

Враховуючи письмові докази, які є в матеріалах справи, а саме виписку за договором, суд дійшов висновку, що позивачем враховані вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування відсотків за користування кредитним коштами та з позовних вимог вбачається, що кредитна заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача складається з тіла кредиту в розмірі 139980,98 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Головченка О.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач вказував, що у виписці по рахунку за договором зазначено те, що за кредитним договором було погашено заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 80224,29 грн, прострочене тіло кредиту 21707,91 грн та відсотки 5657,83 грн, що загалом складає 107590,03 грн. Оскільки на відповідача розповсюджується дія п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», - нараховані та сплачені відсотки в сумі 5657,83 грн мають бути позивачем зараховані не як відсотки за тілом кредиту, а як сплата тіла кредиту. Таким чином, відповідач вважав, що сума залишку тіла кредиту становить 47409,97 грн 90,03).

Також зазначав, що Банк не мав підстав в односторонньому порядку розривати кредитний договір та вимагати достроково сплатити кредитні кошти. Вимоги про дострокове виконання кредитного договору відповідач не отримував.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на невідповідність тверджень відповідача наявним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, 29 листопада 2021 року підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

В зазначеній заяві сторони погодили, що базова процентна ставка по кредиту буде складати 42,0 %, розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення.

Згідно п. 2.1.1.3.5. договору сторони узгодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі.

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі до 155 000 грн на строк кредитування 12 місяців з пролонгацією. Для користування кредитним рахунком ОСОБА_1 отримав картку № НОМЕР_1 , а згодом - картку номер НОМЕР_2 , тип «Універсальна».

З моменту отримання карток відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

Відповідач станом на час розгляду справи судом першої інстанції мав статус військовослужбовця, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та комісії.

Як встановлено з виписки за вказаним договором б/н за період з 01 грудня 2021 року до 10 листопада 2024 року позивачем було проведено списання процентів за використання кредитного ліміту на загальну суму 16 974,03 грн, які 26 лютого 2024 року Банком були повернуті.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку судом встановлено, що відповідач з 23 жовтня 2023 року по 10 листопада 2024 року витратив 229 381 грн 98 коп. кредитних коштів, а повернув 89 401 грн. Заборгованість за тілом кредиту становить 139 980 грн 98 коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Досліджені судом докази свідчать, що сторони по справі узгодили умови кредитного договору, у тому числі сплату процентів, про що свідчить заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, у яких зазначено тип кредиту, розмір кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитом, строк кредитування, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, за яким позичальник отримав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську карту, який мав щомісячно погашати.

Встановивши порушення відповідачем умов кредитного договору щодо вчасного повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної у позовній заяві суми простроченої заборгованості за тілом кредиту.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував повернення відповідачу Банком нарахованих за кредитом військовослужбовця процентів на загальну суму 16 974,03 грн.

Матеріали справи свідчать, що Банком проценти за спірний кредитний період за кредитним договором не нараховувались. Правильність відображення сум витрат відповідача та внесених коштів підтверджено випискою по рахунку. Зазначене спростовує твердження відповідача про те, що розмір заборгованості за кредитним договором складає 47409,97 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наведений банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, альтернативний розрахунок не надано.

У справі, яка переглядається, пунктом 2.1.1.2.4 кредитного договору визначено, що строк кредитування становить 12 місяців. При цьому сторони узгодили, що строк користування кредитом продовжується на кожні наступні 12 місяців, якщо щонайменше як за 30 календарних днів до дати повернення кредиту Банк не повідомить клієнта про припинення кредитування. Датою припинення кредиту є останній день календарного місяця строку договору з урахуванням умови про продовження строку договору.

У пункт 1.4 кредитного договору сторони погодили умови повернення кредиту, а саме що розмір мінімального обов`язкового платежу становить 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення.

Повернення кредиту здійснюється, зокрема шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну карту, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту.

У пункті 2.1.1.3.1. кредитного договору сторони, окрім іншого, визначили, що в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

Згідно п. 2.1.1.3.5. договору сторони узгодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку убачається, що відповідач не сплачував розмір мінімального платежу з 01 квітня 2024 року, тому згідно умов кредитного договору на 180 день він був зобов`язаний повернути Банку кредит в повному обсязі.

Отже, станом на 10 жовтня 2024 року строк повернення кредиту закінчився, тому вимоги позивача не можна вважати достроковими.

Оцінюючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що характер спірних правовідносин не містить позовних вимог про дострокове повернення споживчого кредиту, з яким Закон України «Про захист прав споживачів», так і Закон України «Про споживче кредитування» пов`язують обов`язковість досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що банк не мав підстав в односторонньому порядку розривати кредитний договір та вимагати достроково сплатити кредитні кошти, не заслуговують на увагу, оскільки вимоги позивача не є вимогами про дострокове виконання кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, оскільки його ухвалено з дотриманням вимог матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, та дотриманням вимог процесуального законодавства.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то у колегії суддів з урахуванням положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Головченком Олександром Андрійовичем залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 22 липня 2025 року.