Справа № 481/648/25
Провадж.№ 2/481/349/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

заочне

22.07.2025 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Уманської О.В.,

за участі секретаря Кузьміної Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог : Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак позивач не має можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку під будинком для його подальшого відчуження, оскільки при укладені договору купівлі-продажу будинку питання стосовно земельної ділянки не вирішувалось, а спірна земельна ділянка належить юридично ОСОБА_2 . Вирішити дане питання і з останнім позивач також не зміг, оскільки на даний час місце фактичного проживання або перебування відповідача позивачу не відоме. А тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, яка перебуває у його фактичному користуванні.

За ухвалою суду від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. В позовній заяві просила справу слухати без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи без самостійних вимог Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, в судове засідання на виклик суду не з`явився, надав до суду пояснення в яких просив розгляд справи провести за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог заперечень не має.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом 22.07.2025 року постановлено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до фотокопії договору купівлі продажу жилого будинку №224 від 07.03.2002 року, який рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області №2-494/2011 від 02.08.2011 року визнаний дійсним, ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який остання придбала у ОСОБА_2 (а.с.6-8).

Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (дарування чи продаж) у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку на якій останній розташований при укладанні цього договору не вирішувалося.

Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,0540 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку (а.с.11).

Відповідно до інформації з Держгеокадастру, фотокопії журналу реєстрації видачі державних актів на право приватної власності та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку - земельна ділянка з площею 0,0540 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 відповідно до державного акту серії I-МК №032829, виданого 07.10.1999 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №542 (а.с.9-21).

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України ( в редакції на момент розгляду справи) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Таким чином, з часу набуття позивачем права власності на зазначене нерухоме майно - суб`єктивне право ОСОБА_2 , який володів на праві власності земельною ділянкою площею 0,0540 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 вважається припиненим.

За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0540 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , та припинення права власності на неї за ОСОБА_2 грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню .

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0540 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 , припинивши при цьому право приватної власності на дану земельну ділянку ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Новобузьким районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач:

Повний текст рішення виготовлено 22.07.2025 року.

Суддя