ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/592/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

та представника відповідача адвоката Бабака А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 607/26715/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року, ухваленого суддею Вийванком О.М., повний текст якого виготовлено 17 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення виплат при звільненні та середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу Виробничого підрозділу «Івано-Франківського загону Воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» №127 ос від 22.05.2024 року, незаконно підписаного ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача, законного роботодавця АТ «Українська залізниця», видати новий наказ, в якому обов`язково зазначити реальний день його звільнення 22.08.2024 та внесення законного запису до його трудової книжки, оскільки раніше внесений запис про день його звільнення являється недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї ж Інструкції, та стягнення з АТ «Українська залізниця» на його користь належні йому виплати при звільненні та середній заробіток за період з 14 травня 2024 року по 22.08.2024 року включно.

Посилаючись на те, що він працював пожежником (респіраторником) на пожежному поїзді Тернопіль виробничого підрозділу «Івано - Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця».

14 травня 2024 року з надуманих мотивів та упередженого ставлення до нього, начальник виробничого підрозділу «Івано-Франківський загін Воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Пугач Є.С. повідомив, що він звільнив його з роботи, що з ним розірвано трудовий договір з його ініціативи. В подальшому, грубо порушуючи імперативні вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України, з мотивів негативного ставлення до нього не було проведено повного розрахунку та не видано трудової книжки, яку він отримав 22 серпня 2024 року, а наказ про його звільнення позивач отримав 06.11.2024.

Позивач зазначає, що виробничий підрозділ «Івано-Франківського загону Воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» AT «Укрзалізниця» не має окремого балансу та самостійного ведення розрахунків з оплати праці із застрахованими особами, і не є юридичною особою, а тому керівник вказаного виробничого підрозділу ОСОБА_2 ніяким чином не наділений зазначеними вище повноваженнями, і він зовсім не може та не має права виступати в статусі роботодавця.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2025 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення виплат при звільненні та середнього заробітку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, просив рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2025 у справі №607/26715/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заявник вказує, що суд першої інстанції дійшов до цілком невірного висновку, що причини затримки видачі мені трудової книжки є такими, що не ґрунтуються на вині відповідача, у зв`язку з чим нібито відсутні підстави для визнання недійсним наказу в частині дати звільнення, зобов`язання змінити дату звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Зокрема, суд першої інстанції не дослідив усіх важливих юридичних (доказових) фактів, наявність яких вплинуло би на результат судового рішення, так, зокрема судом першої інстанції не було досліджено акт від 14.05.2024 , запит НОР-2/44 від 22.05.2024 та наказ №115 ос від 14.05.2024 про безпідставне відсторонення його від роботи, яких не має в матеріалах справи №607/26715/24, бо відповідачем спеціально не було долучено вказані документи до свого відзиву.

Вказує, що виступивши на стороні відповідача, суд першої інстанції зазначив, що для спростування обставин, вказаних в акті від 14.05.2024, у запиті НОР-2/44 від 22.05.2024 та наказі №115ос про відсторонення позивача від роботи, позивачем не подано належних та допустимих доказів, однак такий висновок суду є помилковим, оскільки відповідач грубо порушуючи імперативні вимоги ч.8 ст. 83 ЦПК України не надав йому вказаних документів для ознайомлення і навіть не долучив їх до матеріалів справи.

Представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості.

Позивач стверджує, що судом першої інстанції не було досліджено невідомі та незрозумілі: акт від 14.05.2024 року, запит НОР-2/44 від 22.05.2024 року, незаконний наказ №115ос про безпідставне відсторонення його від роботи, яких не має в матеріалах справи.

Разом з тим, заявник у суді першої інстанції не оскаржував звільнення з роботи. Із змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 погодився із наказом № 127 ос від 22.05.2024 про його звільнення, але намагався змінити дату звільнення.

Зокрема актом від 14.05.2024 зафіксовано перебування ОСОБА_3 на робочому місці з ознаками алкогольного сп`яніння. Наказом № 115 ос від 14.05.2024 ОСОБА_1 відсторонено від роботи у відповідності до вимог ст. 46 КЗпП України.

Запит HOP- 2/44 від 22.05.2024 на імя Голови первинної профспілкової організації воєнізованої охорони регіональної філії «Львівська залізниця» ОСОБА_4 стосувався надання відомостей про членство у виборних профспілкових органах пожежного(респіраторпика) пожежного поїзда ОСОБА_5 та погодження на звільнення з роботи згідно п.7 ст. 40 КЗпП України (поява на робочому місці в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння).

Також, ОСОБА_1 з позовними вимогами щодо визнання недійсними та скасування акта від 14.05.2024 та наказу № 115 ос від 14.05.2024 до суду не звертався.

Зазначають, що ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом акта від 14.05.2024 та наказом № 115 ос від 14.05.2024 під особистий підпис.

Крім того, позивач стверджує, що наказ від 22.05.2024 № 127 ос про його звільнення з роботи, було підписано неуповноваженою особою, а саме начальником структурного (виробничого) підрозділу «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_6 .

При цьому, довіреністю від 01.02.2024, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 591, акціонерне товариство "Українська залізниця" уповноважило начальника загону виробничого підрозділу "Івано-Франківський загін воєнізованої охорони" філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_2 згідно із законодавством України про працю здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників філії.

Таким чином, начальник загону виробничого підрозділу "Івано-Франківський загін воєнізованої охорони філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства "Українська залізниця" Пугач Євгеній Сергійович, підписавши наказ від 22.05.2024 № 127 ос про звільнення з роботи ОСОБА_3 , діяв виключно в межах наданих йому повноважень згідно з довіреністю від 01.02.2024 (п.15 довіреності) та п. 6.10. посадової інструкції.

Представник відповідача адвокат Бабак А.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 835. Разом з тим, ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» до Тернопільського апеляційного суду надіслав заяву, в якій просить розгляд даної справи здійснювати без його участі, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п. 1. ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Бабака А.В., проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював пожежником (респіраторником) на пожежному поїзді Тернопіль виробничого підрозділу «Івано - Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 (а.с.15-17).

Відповідно до наказу №127 ос від 22.05.2024 про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 звільнено 29.05.2024, за появу на роботі в нетверезому стані, за п. 7 ст. 40 КЗпП України, підстава: акт від 14.05.2024, запит НОР-2/44 від 22.05.2024, наказ на відсторонення від роботи №115 ос від 14.05.2024 (а.с.24).

Також 22.05.2024 було зроблено запис в трудовій книжці НОМЕР_1 , належній ОСОБА_1 про звільнення з роботи, за появу на роботі в нетверезому стані, п. 7 ст. 40 КЗпП України, підстава: наказ №127 ос від 22.05.2024.

З поштового відправлення про вручення вбачається, що трудову книжку НОМЕР_1 , належну ОСОБА_1 , позивач отримав рекомендованим листом 22.08.2024 (а.с.14).

Листом від 30.10.2024 виробничого підрозділу «Івано - Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця» було повідомлено ОСОБА_1 на його заяву та направлено копію наказу про звільнення, розрахунок заробітної плати за травень 2024 року, які він отримав 06.11.2024, що підтверджується поштовими відправленями про вручення і не заперечується сторонами (а.с.23).

Згідно із розрахунку заробітної плати за травень 2024 року, ОСОБА_1 нараховано 26 594,08 грн ( а.с.25).

Відповідно до листа від 29.10.2024 філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 надано відповідь в якій повідомили, що вини в затримці видачі трудової книжки не вбачається, також відсутні підстави для внесення запису про звільнення з 22.08.2024 (а.с.30-31).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу виробничого підрозділу «Івано-Франківського загону воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» №127 ос від 22.05.2024 року, оскільки у начальника виробничого підрозділу «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Пугачем Є.С. були повноваження на видачу наказу про звільнення позивача.

Крім того позивачем не доведено умисних дій відповідача у затримці видачі трудової книжки, як і не доведено, що він дійсно вчиняв дії для отримання трудової книжки у день звільнення та до 22 серпня 2024 року, а відповідач при цьому чинив йому перешкоди.

Також позивач не зазначав та в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після звільнення мав намір працевлаштуватись на іншу роботу, однак його стримувало чи створювало перешкоди відсутність у нього трудової книжки, отже не встановлено порушення відповідачем права позивача на працю. Відтак, суд дійшов висновку, що причини затримки видачі трудової книжки позивачу є такими, що не ґрунтуються на вині відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсним наказу в частині дати звільнення, зобов`язання змінити дату звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно із частинами першою, другою статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20 (провадження № 61-429св21) зазначено, що частиною п`ятою статті 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки».

У справі, що переглядається судом встановлено, що відповідно до наказу №127 ос від 22.05.2024 про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 було звільнено, за появу на роботі в нетверезому стані, за п. 7 ст. 40 КЗпП України на підставі акту від 14.05.2024, запиту НОР-2/44 від 22.05.2024, наказу на відсторонення від роботи №115 ос від 14.05.2024 (а.с.24).

Як вбачається з наказу № 127 ос від 22.05.2024, що позивача звільнено з 29.05.2024, у трудову книжку внесено запис про звільнення 22.05.2024, при цьому копія наказу про звільнення та трудова книжка позивачу ні 22.05.2024, ні 29.05.2024 не були вручені позивачу, що підтверджується копією наказу про звільнення, де у графі з наказом ознайомлений, копію наказу отримав ОСОБА_1 відсутній будь-який підпис.

Трудову книжку позивач отримав поштою 21 серпня 2024 року, що стверджується наданою відповідачем, копією поштового відправлання № 400.

Однією з частин процедури звільнення є вручення працівнику належно оформленої трудової книжки у день звільнення, відповідно до положень статті 47 КЗпП України.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки (4.2 Інструкції).

На підтвердження виконання вимог пункту 4.2 Інструкції, доказів щодо направлення в день звільнення ОСОБА_1 поштового повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки та отримання позивачем такого повідомлення, відповідач суду не надав та матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та помилково зазначив про вжиття відповідачем всіх необхідних заходів для вручення трудової книжки позивачу.

Таким чином, АТ «Українська залізниця» не довело існування об`єктивних обставин, які перешкоджали йому виконати перебачений трудовим законодавством обов`язок, щодо видачі трудової книжки в день звільнення та відповідно, порушення роботодавцем положень п.4.2 Інструкції щодо надсилання поштового повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, що свідчить про наявність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить до висновку, що з вини відповідача мала місце затримка видачі трудової книжки позивачу, що не спростовано належними доказами відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, тому вимога позивача змінити дату звільнення ОСОБА_1 в наказі (розпорядження) №127ос від 22.05.2024 та внесення до трудової книжки ОСОБА_1 запис про зміну дати звільнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові, днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Враховуючи те, що позивач отримав трудову книжку 21.08.2024, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №400, то слід змінити дату звільнення ОСОБА_1 в наказі (розпорядження) №127ос від 22.05.2024 з 29 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року та внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про зміну дати звільнення з 22 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу

Згідно правового висновку Верховного Суду у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 року вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем видачі трудової книжки при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з абзацами 4, 5 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за березень - квітень 2024 року.

При цьому, в суді першої інстанції, позивачем не додано до позовної заяви довідку про його доходи.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Судом першої інстанції не з`ясовано із яких складових складається заробітна плата позивача за березень квітень 2024 року, тобто не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 26.06.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, перевіряючи доводи апеляційної скарги вважав за доцільне зобов`язати відповідача надати довідку про доходи позивача за березень квітень 2024 року, оскільки в травні 2024 року позивачем повністю не був відпрацьований робочий час.

Так, на виконання вимог ухвали суду, 23.07.2025 через систему «Електронний суд» до Тернопільського апеляційного суду представник відповідача адвокат Бабак А.В. подав довідку про доходи ОСОБА_1 від 04.07.2025 за №167, яка видана АТ «Українська залізниця», згідно якої вбачається, що за останні 2 місяці роботи (березень - квітень 2024 року), що передували звільненню, позивач отримував заробітну плату: за березень 2024 рік 12074,58 грн, 26 робочих днів, за квітень 2024 року 13 108,24, 26 робочих днів.

Таким чином, середня заробітна плата за два відпрацьовані місяці перед звільнення, березень квітень 2024 року, становить: 12074,58 + 13 108,24 = 25 182,82 грн, відповідно середньоденна заробітна плата становить 484,29 грн, виходячи з розрахунку: 25182,82/52 (робочих дні) =484,29 грн.

Період з моменту звільнення позивача з роботи по день видачі трудової книжки при звільненні, тобто з 23.05.2024 по 21.08.2024 складає 66 робочих днів.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, за період з 23.05.2024 року по 21.08.2024 року, з урахуванням середньоденного заробітку позивача, складає 31 963,14 грн ( 484,29 грн х 66 робочих днів = 31 963, 14 грн).

За таких обставин з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 23 травня 2024 року по 21 серпня 2024 року у розмірі 31 963,14 гривень.

Щодо твердженнь заявника на відсутність повноваження на його звільнення у начальника виробничого підрозділу «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Пугачем Є.С., колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.

Як вбачається із довіреністю від 01.02.2024, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. зареєстрованої в реєстрі за № 591, акціонерне товариство "Українська залізниця" уповноважило начальника загону виробничого підрозділу "Івано-Франківський загін воєнізованої охорони" філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця» Пугача Євгенія Сергійовича, здійснювати дії, пов`язані з діяльністю філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця», в тому числі п. 15 згідно із законодавством України про працю, Положеням про Філію, локальними нормативними актами Довірителя, у встановленому порядку, в межах посадових обов`язків здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників Філії, вживати заходи заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Філії, та виконувати інші доручення (вказівки) Довірителя або уповноваженого ним органу щодо працівників Філії, передбачені законодавством України про працю.

Відповідно до п. 6.10 посадової інструкції філії "Відомча воєнізована охорона" акціонерного товариства «Українська залізниця» начальник загону має право у межах повноважень, передбачених Положенням про Загін та довіреністю від імені філії «Відомча воєнізована охорона» приймати на роботу та звільняти з роботи працівників Загону відповідно до законодавства про працю та встановленого в Філії порядку, нормативних документів Товариства.

Отже, у начальника виробничого підрозділу «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Пугачем Є.С. були повноваження на видачу наказу про звільнення позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасувати наказ виробничого підрозділу «Івано-Франківського загону воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» №127 ос від 22.05.2024 року.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року в частині відмови щодо зобов`язання вчинити певні дії і середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» змінити дату звільнення ОСОБА_1 в наказі (розпорядження) №127ос від 22.05.2024 з 29 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року та внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про зміну дати звільнення з 22 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 23 травня 2024 року по 21 серпня 2024 року у розмірі 31963,14 гривень.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині змінення дати звільнення ОСОБА_1 в наказі (розпорядження) №127ос від 22.05.2024 з 29 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року та внесення до трудової книжки ОСОБА_1 запис про зміну дати звільнення з 22 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року (позовна вимога немайнового характеру) та стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 23 травня 2024 року по 21 серпня 2024 року у розмірі 31 963,14 гривень (позовна вимога майнового характеру) .

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом у грудні 2024 року, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору складала 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, ставка судового збору складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, на 01 січня 2024 року становив 3028 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»).

Таким чином, при поданні позовної заяви позивачем повинно бути сплачено судовий збір за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн (3028х04 = 1211,20 грн ), та за вимогу майнового характеру в розмірі 80650,94 грн ( 31 963,14 х 1% = 319,63 грн, також підлягало сплаті 1211,20 грн (3028 х 0,4), оскільки сума судового збору 319,63 грн є меншою від 0,4 розміру прожиткового мінімуму на працездатну особу станом на 01.01.2024.

Відтак, позивачу ОСОБА_1 за дві вимоги немайнового та майнового характеру за подання позовної заяви підлягало сплаті судовий збір в розмірі 2422,40 грн ( 1211, 20 грн + 1211, 20 грн = 2422,40 грн).

Також, позивач за апеляційний розгляд даної справи повиннен сплатити судовий збір в розмірі 3633,60 грн.

Зважаючи на те, що апеляційним судом частково скасовано рішення суду, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 6056 грн (2422,40 грн +3633,60 грн = 6056 грн).

Разом з тим, на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги до суду, а тому тому судовий збір в розмірі 6056 грн грн, за суд першої та апеляційної інстанції, слід стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381 -384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року в частині відмови щодо зобов`язання вчинити певні дії та середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» змінити дату звільнення ОСОБА_1 в наказі (розпорядження) №127ос від 22.05.2024 з 29 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року та внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про зміну дати звільнення з 22 травня 2024 року на 21 серпня 2024 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 23 травня 2024 року по 21 серпня 2024 року у розмірі 31 963,14 гривень.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 6056,00 грн за суд першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 липня 2025 року.

Головуюча: Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів