Справа № 213/4046/24
Провадження № 2/177/1024/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» Руденко К.В. звернувся 20.09.2024 до суду з позовом та просить стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» заборгованість за кредитним договором від 24.11.2023 № 2802-1850-2 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 49000,00 грн за період із 24.11.2023 по 30.08.2024, відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та стягнути понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 24.11.2023 укладено кредитний договір № 2802-1850-2, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procentr.com.ua та підписання електронним підписом відповідача з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. Станом на 30.08.2024 відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 49000,00 грн за період із 24.11.2023 по 30.08.2024, яку представник ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» просить стягнути з відповідача. Щодо дострокового повернення суми кредиту, позивачем вимоги не пред`являється.

Ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2024, відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою цього ж суду від 22.05.2025 цивільну справу № 213/4046/24 передано за підсудністю на розгляд до Криворізького районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.06.2025 цивільна справа №213/4046/24 прийнята до провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Від АТ «УНІЕРСАЛ БАНК» 10.07.2025 надійшли відомості, витребувані ухвалою від 17.06.2025 (а.с.82-85).

Через систему «Електронний суд» 14.08.2025 від представника відповідача ОСОБА_2. надійшов відзив на позовну заяву, де він зазначає, що відповідач кредитний договір 24.11.2023 не укладав, на веб-сайті https://procentr.com.ua не реєструвався. Квитанція, надана позивачем на підтвердження переказу коштів, викладена іноземною мовою, не має відношення до встановленого зразку платіжної інструкції і не може бути належним доказом виконання позивачем своїх обов`язків за кредитним договором (а.с.88-90).

Представником позивача подано додаткові пояснення в справі, де зазначив, що кредитний договір з відповідачем укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписанням електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що є правом, а не обов`язком відповідача, яке реалізовано ним на власний розсуд. Відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення, де максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, протягом 240 днів із набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2,5% (до 22.04.2024 включно), протягом наступних 120 днів 1,5% (із 23.04.2024 по 20.08.2024 включно), що поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період із 24.11.2023 по 30.08.2024 у розмірі 49000,00 грн, нараховані відповідно до п. 1.2 договору (а.с.104-111).

Представником відповідача ОСОБА_2 04.08.2025 подано клопотання про визнання недопустимими доданих до справи письмових доказів виникнення заборгованості, а саме кредитного договору від 24.11.2023 № 2802-1850-2 та квитанції, розміщеної на а.с.13 справи.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представником позивача Руденком К.В. подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін та їх представників, із урахуванням поданих ними клопотань, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 24.11.2023 укладено кредитний договір № 2802-1850-2, за яким товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом у строки, визначені договором (а.с.6-12).

За умовами договору розмір кредиту складає 5000,00 грн, процента ставка за користування кредитом 3,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, строк надання кредиту 365 днів, періодичність платежів кожні 14 днів.

Додатком № 1 до договору є таблиця обчислення вартості кредиту, де зазначено, що загальна вартість кредиту складає 68875,00 грн, строк повернення кредиту 23.11.2024, із яких сума кредиту 5000,00 грн, проценти за користування кредитом 63875,00 грн.

Указаний договір та додатки до нього підписані його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 6 договору.

Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Представник відповідача просив визнати кредитний договір від 24.11.2023 № 2802-1850-2 недопустимим доказом, оскільки відповідач не укладав, на веб-сайті https:// не реєструвався, кваліфікованого електронного підпису не має.

За приписами ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку.

Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватися лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Позивачем надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https:// із хронологією дій щодо укладення кредитного договору № 2802-1850-2 від 24.11.2023, де о 17:20:11 позичальником створено дані за заявою на кредит, здійснено автоматичну перевірку за заявою, перевірка позичальника, о 20:38:23 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті, позичальнику відправлено смс-повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору, о 20:38:55 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт) та друкована форма договору надіслана в особистий кабінет, о 20:39:13 кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с.18).

Також, до договору № 2802-1850-2 надано інформаційне повідомлення, що є додатком № 2 і невід`ємною частиною кредитного договору від 24.11.2023 № 2802-1850-2, де ОСОБА_1 , як споживач фінансових послуг, повідомив свої персональні дані (а.с.12), та витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи анкету-заяви на кредит № 28575 (а.с.19), де міститься докладна інформація щодо особи позичальника - ОСОБА_1 , зокрема його ідентифікаційний номер, дата народження, номер мобільного телефону, електронної пошти, номер паспорту та дату його видачі, адреса місця реєстрації, місце роботи, номер платіжної карти, на яку має бути перерахована сума кредиту.

Окрім того, на виконання ухвали суду від 17.06.2025 в частині витребування доказів, від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшло повідомлення, що банком на ім`я ОСОБА_1 емітована платіжна картка № НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , ідентичний номеру, зазначеному у договорі № 2802-1850-2, додатку № 2 до нього та в анкеті-заяві, є фінансовим номером телефону за вказаною платіжною карткою (а.с.82).

Таким чином, дослідивши кожен наданий доказ окремо, а також їх взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає договір від 24.11.2023 № 2802-1850-2 належним доказом, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису, після підписання якого у сторін виникли взаємні права та обов`язки, та відхиляє доводи представника відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Пунктом 1.7 договору від 24.11.2023 № 2802-1850-2 обумовлено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , належний позичальникові через платіжний сервіс FONDY.

Позивачем надано копію чеку FONDY № 691273869 про проведення переказу 24.11.2023 о 20:39 год на картку № НОМЕР_4 коштів у розмірі 5000,00 грн із призначенням: перерахування коштів за договором від 24.11.2023 № 2802-1850-2 на умовах фінансового кредиту (а.с.13).

Як вбачається з виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 емітованого АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», 24.11.2023 о 20:39:05 зараховано 5000,00 грн, деталі операції «FOND*SENSE 02 CARD CARD» (а.с.83-84).

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення.

Представник відповідача просив визнати копію чеку про проведення переказу недопустимим, оскільки він виконаний на іноземній мові, не має ідентифікатора платника, коду та номеру рахунку.

Водночас, представником відповідача не надано жодного доказу на спростування обставин отримання 24.11.2023 коштів у розмірі 5000,00 грн на належний ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 , а тому його доводи в цій частині суд відхиляє.

У відповідності до п. 1.1 договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним, у строк визначений договором.

Згідно з п. 1.2 договору процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % за кожен день (річна відсоткова ставка 1277,50 %) користування кредитом та є фіксованою. Відповідно до п. 1.3 строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку № 1.

Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит.

Згідно з п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку 1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Так, із розрахунку, наданого позивачем на підтвердження заявлених вимог вбачається, що позичальник, отримавши 24.11.2023 кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, жодного платежу на погашення заборгованості не здійснював.

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком № 1 до договору від 24.11.2023 № 2802-1850-2, графіку платежів та реальної річної процентної ставки до кредитного договору, сторони погодили, що загальна вартість кредиту за розрахунковий період із 24.11.2023 по 23.11.2024 становить 68875,00 грн, яка складається з суми кредиту у розмірі 5000,00 грн та нарахованих процентів, зокрема, станом на 30.08.2024 у розмірі 49000,00 грн. Даний додаток підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 716454 (а.с.10-11).

Виходячи з обсягу наявних у справі доказів, суд вважає доведеною заборгованість за договором № 2802-1850-2, оскільки вона розрахована позивачем правильно, із застосуванням відсоткової ставки 3,5% від суми кредиту, що становить 175 грн у день, відповідно до п. 1.2 договору, тобто у повній відповідності до умов договору.

Суд зауважує, що графіки, строки та складові платежів у формі таблиці були наведені у додатку до договору та підписані відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Як визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Із огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе договірних зобов`язань, не повернув отримані грошові кошти у добровільному порядку та не сплатив проценти за користування ними, що свідчить про порушення його обов`язків перед позивачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також те, що за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с.5), із відповідача на користь позивач підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано договір № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, укладений між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та Руденком К.В. , де обумовлено найменування послуг та їх вартість, свідоцтво серії ПТ «2412 про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Руденка К.В., довіреність від 03.06.2024, якою ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» уповноважує Руденка К.В. представляти інтереси в судах України з усіма правами, які надано законом зокрема позивачу, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору № 03/06/2024 від 03.06.2024, витяг з вказаного акту, де вартість послуг з підготовки позовної заяви на складення запиту про витребування доказів становить 10000,00 грн, платіжна інструкція №741 від 25.07.2024 (а.с.29-30, 31, 32, 33, 34, 35).

Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт, значення справи для сторін, відсутність заперечень відповідача щодо розміру процесуальних витрат чи їх неспівмірності, та вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ»(, юридична адреса: вул. Дегтярівська, буд. 48, м. Київ) заборгованість за кредитним договором від 24.11.2023 № 2802-1850-2, що складається з нарахованих та несплачених процентів за період із 24.11.2023 по 30.08.2024, у розмірі 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ»(, юридична адреса: вул. Дегтярівська, буд. 48, м. Київ) у рахунок відшкодування судових витрат 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 06.08.2025

Суддя: