Номер провадження: 22-ц/813/5063/25
Справа № 521/9029/24
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2025 року у складі судді Маркарової С.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 08.02.2024 о 09 годині 20 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Ford Escape» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Кустанійська, буд. 7 на перехресті з вул. Літакова в м.Одесі не надав переваги в русі автомобілю марки «Mitsubishi Mirage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

08.03.2024 постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/2772/24 відповідач визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Власником пошкодженого автомобілю марки «Mitsubishi Mirage» реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Позивач здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки згідно довіреності від 19.01.2024.

За висновком експерта ОСОБА_4 №64-24 від 08.04.2024 спірний автомобіль визнаний фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість, тобто його ремонт є економічно необґрунтованим.

Різниця між вартістю автомобілю до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 291812,38 грн.

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виплатило позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності, обумовленої договором страхування 160 000 грн.

Різницю між фактичним розміром шкоди та отриманою страховою виплатою в розмірі 131812,38 грн. позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку та стягнути на його користь судовий збір, витрати на залучення експерта у розмірі 7000 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 27874 грн.

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, стверджуючи, що спірний автомобіль був придбаний на інтернет-аукціоні за межами України в пошкодженому стані, що виключає задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2025 року позов задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведена протиправна, винна поведінка відповідача, яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою шкодою.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2025 року, в позовних вимогах позивача відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, щопри винесенні рішенні, суд послався на висновок експерта Крутих Є.О. №64-24 від 08.04.2024, який був складений до відкриття провадження у справі, проте згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, окрім того, що спірний автомобіль був придбаний на інтернет аукціоні за межами України в пошкодженому стані, що виключає задоволення позову, він також посилався на те, що при проведенні ремонтної калькуляції судовий експерт ОСОБА_4 використовував програмне забезпечення «Audatex» для підрахунку вартості відновлювального ремонту автомобілів, згідно зразку калькуляції Audatex із поясненнями при використанні даного програмного забезпечення, судовий експерт не зазначив дату ДТП, пробіг ТЗ та власника ТЗ. Крім того, не відомо які запчастини та частини кузова купувались при відновленні транспортного засобу, після ввезення його на територію України, а саме оригінальні або не оригінальні частини, які є аналогами оригінальних частин та коштують набагато дешевше.

Доводи скарги також мотивовані тим, що під час розгляду вищевказаної справи, транспортний засіб «Mitsubishi Mirage», реєстраційний номер НОМЕР_2 був відремонтований та у подальшому проданий, чим підтверджується інформацією, яка знаходиться в інтернет ресурсах у відкритому доступі. Однак ОСОБА_1 не долучив до матеріалів справи акт виконаних робіт по відновленню транспортного засобу «Mitsubishi Mirage» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому повинно міститись вартість запчастини, які були замінені (оригінальні або аналоги оригінальних запчастин), з метою встановлення реальної вартості збитків витрачених при відновленні даного транспортного засобу, яке повинно братись судом першої інстанції до уваги при винесенні об`єктивного рішення.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2025 року без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повний розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди становить різницю між вартістю автомобіля «Mitsubishi Mirage» реєстраційний номер НОМЕР_2 до та після ДТП, а також те, що з відповідача підлягає стягненню ця різниця з відрахуванням від неї сплаченого страхового відшкодування. Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи Одеським апеляційним судом в сумі 6000,00 грн.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 10.07.2025 з`явилися: скаржник ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 адвокат Румянцев О.Г.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

08.02.2024 о 09 годині 20 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Ford Escape» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Кустанійська, буд. 7 на перехресті з вул. Літакова в м.Одесі не надав переваги в русі автомобілю марки «Mitsubishi Mirage» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

08.03.2024 постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/2772/24 відповідач визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Постанова набрала законної сили.

Власником пошкодженого автомобілю марки «Mitsubishi Mirage» реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ).

Позивач здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки правомірно (довіреність від 19.01.2024).

За висновком експерта ОСОБА_4 №64-24 від 08.04.2024 спірний автомобіль визнаний фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість цього автомобілю, тобто його ремонт є економічно необґрунтованим.

Експертом визначена вартість автомобілю до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Різниця між вартістю до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 291812,38 грн.

ПрАТ «СК«Євроінс Україна» виплатило позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності, обумовленої договором страхування - 160000 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 131812,38 грн.

Спірні кошти відповідачем в досудовому порядку не сплачені.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Так,якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 28 Закону 1961-ІV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з пункту 30.1 ст. 30 Закону 1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з висновком про оцінку, виконаним оцінювачем відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 30.2 ст. 30 Закону 1961-ІVвстановлено, що власнику фізично знищеного транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В силу ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що при винесенні рішенні, суд послався на висновок експерта Крутих Є.О. №64-24 від 08.04.2024, який був складений до відкриття провадження у справі, проте згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Вищевказані доводи скаржника є безпідставними, оскільки дійсно ст. 102 ЦПК регулює експертизу, призначену судом, проте вона не виключає можливість подання стороною справи експертного висновку, складеного: за її ініціативою (на замовлення), без ухвали суду, до відкриття провадження. У цьому разі йдеться не про судову експертизу, а про висновок спеціаліста або експерта, як письмовий доказ.

Та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (постанови Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 450/3032/19, від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20).

Висновок експерта був оцінений судом належним чином у сукупності з іншими доказами.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що автомобіль був придбаний за межами України у пошкодженому стані, то цей факт сам по собі не має правового значення для вирішення спору по суті, оскільки наявність пошкоджень на момент придбання транспортного засобу та його ввезення на територію України не виключає можливості встановлення шкоди внаслідок ДТП, яка відбулася вже після ввезення. Крім того, позивач не заявляв вимоги про повне відновлення вартості автомобіля, а лише про відшкодування шкоди, спричиненої конкретною ДТП, тому наявність попередніх пошкоджень не спростовує самої події та заподіяння шкоди.

Щодо використання експертом програмного забезпечення «Audatex», то слід зазначити, що така Програма «Audatex» є загальноприйнятим технічним інструментом, сертифікованим для визначення вартості відновлювального ремонту.

При цьому твердження скаржника про те, що у висновку експерта не було вказано дату ДТП, пробіг ТЗ, власника ТЗ є також безпідставними, оскільки на аркуші 6 Висновку №64-24 зазначено: марку та модель досліджуваного ТЗ, номер кузову, рік випуску, реєстраційний номер ТЗ, тип кузова, колір, робочий об`єм двигуна, тип пального, власника, дата ДТП.

Крім того, відповідач не надав жодного альтернативного висновку чи рецензії, що спростовувала б його обґрунтованість та достовірність.

Посилання скаржника на невідоме походження запчастин є також необґрунтованими, враховуючи те, що у справі не доведено, що саме неоригінальні запчастини були використані для відновлення ТЗ. До того ж суд оцінює шкоду, завдану транспортному засобу, а не комерційні витрати власника на ремонт, тому враховується вартість ремонту, необхідного для відновлення товарного вигляду і технічного стану, а не реальні витрати.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність акту виконаних робіт та продаж автомобіля після ремонту, то вони також є необґрунтованими та безпідставними, оскільки посилання скаржника на те, що транспортний засіб марки «Mitsubishi Mirage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був відремонтований та у подальшому проданий, саме по собі не спростовує факту заподіяння шкоди внаслідок ДТП, а також не впливає на правову кваліфікацію збитків, які підлягають відшкодуванню.

Чинне цивільне законодавство України не ставить обов`язковою умовою для відшкодування шкоди надання акту виконаних робіт або фіскальних чеків, що підтверджують реальні витрати на ремонт. Позивач має право вимагати відшкодування фактичної вартості відновлювального ремонту, яка встановлюється на підставі судової автотоварознавчої експертизи, проведеної у справі та визнаної допустимим доказом. В той же час, реалізація транспортного засобу після ремонту не виключає наявності та обсягу понесених збитків, а також не знижує об`єктивної вартості відновлювального ремонту, визначеної експертним шляхом.

Таким чином, вимога про надання акту виконаних робіт або інших підтверджень фактичних витрат є необґрунтованою і суперечить загальним засадам доказування у цивільному процесі.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Розподіл судових витрат

У відзиві на апеляційну скаргу адвокатом Румянцевим О.Г. було заявлено попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції та складає суму витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги, адвокатом надано до суду:

-копію договору про надання правової допомоги від 16.05.2025;

-попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які Білько В.Є. поніс та очікує понести у зв`язку із апеляційним переглядом справи;

-акт прийому передачі наданої правової допомоги №02 від 23.05.2025;

-квитанція до прибуткового касового ордеру №3 від 23.05.2025;

-ордер на надання правничої допомоги №1698550;

-свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про те, що визначений ОСОБА_1 та його адвокатом, розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони, та їх стягнення становить надмірний тягар для ОСОБА_2 , що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому суд вважає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 4000 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн, в решті заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.07.2025

Головуючий

Судді: