Провадження № 22-ц/812/1294/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 486/38/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, постановлену 19 травня 2025 року суддею Волощук О.О. в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 26 травня 2025 року), у справі за скаргою

ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Омельченко Тетяни Миколаївни, стягувач - ОСОБА_2 ,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця.

Заявник зазначав, що 11.06.2019 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 9 000 гривень щомісячно, починаючи з 08 січня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

20.08.2019 року постановою Апеляційного суду Миколаївської області вказане рішення було залишено без змін.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.05.2024 року ОСОБА_2 видано дублікат виконавчого листа.

Постановою від 20.05.2024 року старшим державним виконавцем Другого ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 75046669.

10.06.2024 року та 14.06.2025 року скаржником подано два повідомлення про добровільну сплату аліментів з різних рахунків боржника на різні рахунки стягувача та зазначено, що у період з січня 2019 року до 20.05.2024 року боржником добровільно було перераховано аліментів на суму 872 491,10 грн. До повідомлень додані платіжні інструкції, банківські квитанції та виписки про рух коштів в кількості 225 штук на 225 аркушах.

Однак, після обмеження його у праві керування транспортними засобами заявник довідався про те, що державним виконавцем йому нараховано заборгованість зі сплати аліментів.

При цьому, заявник вважає безпідставним неврахування державним виконавцем перерахування ним аліментів на суму 867 177, 90 грн.

На підставі викладеного, уточнивши скаргу, ОСОБА_1 просив:

-визнати неправомірною бездіяльність головного державного

виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. щодо неврахування при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 75046669 перерахованих боржником стягувачу за період січня 2019 року і до 16.09.2024 року, на суму 867 177,9 грн;

-зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу

державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. здійснити перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого клопотанні провадження №75046669, врахувавши при здійсненні перерахунку квитанції про перерахування аліментів за період з січня 2019 року до 16.09.2024 року, на суму 867 177,9 грн.

У відзиві на скаргу державний виконавець просив у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушено строк подання скарги, який обчислюється з 10.01.2025 року, коли боржнику стало відомо про порушення його прав. Отже, строк подання скарги сплив 20.01.2025 року, тоді як скаргу подано 24.02.2025 року. Також зазначав, що докази сплати аліментів не надавались боржником своєчасно, тому державним виконавцем був направлений відповідний запит стягувачу для отримання інформації про підтвердження, чи спростування отримання даних коштів, про що боржник був поінформований.

Стягувачка ОСОБА_2 також посилалась на те, що скарга подана поза межами строку, однак скаржник не зазначає поважних причин пропуску строку та не ставить питання про його поновлення. Крім цього повідомила, що більшість наданих ОСОБА_1 квитанцій не мали відмітки про те, що перераховувані кошти є аліментами. Суми, зазначені ОСОБА_1 як аліменти, були фактично повернуті як безпідставно отримані від ФОП ОСОБА_6 . Вважає це ухиленням від сплати аліментів та незаконним привласненням коштів. Фактично скаржником сплачені аліменти на суму 169891 грн. У задоволенні скарги просила відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 вже подавав державному виконавцю такі квитанції з повідомленням про добровільну сплату аліментів 11.06.2024 та 14.06.2024 року. Дій державного виконавця щодо обчислення розміру заборгованості та самого розрахунку заборгованості від 14.11.2024 року ОСОБА_1 не оскаржував.

З розрахунку заборгованості від 14.11.2024 року вбачається, що кошти за наданими боржником квитанціями зараховані державним виконавцем на погашення заборгованості за період з червня 2019 року.

Аналогічні відомості про зарахування містяться у розрахунку заборгованості від 25.02.2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована безпідставністю висновку суду про повторне надання квитанцій після їх зарахування попереднім державним виконавцем на погашення заборгованості. Судом взагалі не досліджувались квитанції, додані до клопотання від 15.01.2025 року та не порівнювались з тими, які були враховані державним виконавцем у липні 2024 року.

Також апелянт посилався на те, що відсутність у квитанціях вказівки, що перераховувані кошти є аліментами не може беззаперечно свідчити про те, що ці кошти не є аліментами.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Посилався на те, що надані скаржником копії платіжних інструкцій та квитанцій не можуть бути предметом спору між виконавцем та боржником по виконавчому провадженню. Особливу увагу необхідно звернути на той факт, що кожного разу, під час звернення до відділу, у ОСОБА_1 невідомим чином з`являються нові квитанції.

Також державний виконавець наполягав на порушенні заявником строку звернення до суду, посилаючись на те, що сам ОСОБА_7 у своїй заяві підтвердив, що 10.01.2025 року він був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження та зробив відповідні фотокопії.

2.Мотивувальна частина

Заявник ОСОБА_1 та державний виконавець Шевченко В.М. про час, дату та місце слухання справи повідомлені через особистий кабінет у підсистемі «Електронний суд».

Судове повідомлення, направлене на адресу стягувачки ОСОБА_2 повернулося до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Отже, за правилами частини восьмої статті 128 ЦАК України ОСОБА_2 є такою, що належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте ухвала суду першої інстанції зазначеному в повній мірі не відповідає.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_1 про здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем 15.01.2025 року було направлено запит до стягувача з метою підтвердження чи спростування отримання коштів.

25.02.2025 року державний виконавець Омельченко Т.М. склала оновлену довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з лютого 2019 року по січень 2025 року (включно), сума заборгованості склала 489 881, 50 грн.

Суд вважав правомірною відмову державного виконавця у внесенні до розрахунку заборгованості оплат, що підтверджуються квитанціями, наданими боржником за період з січня 2019 по вересень 2024 року, оскільки належних, допустимих та переконливих доказів сплати на користь стягувача аліментів за цей період ОСОБА_1 на думку суду не надав.

Перерахування ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 коштів без зазначення в графі призначення платежу не свідчить про сплату цих коштів боржником в рахунок аліментів на утримання дітей.

Також суд дійшов висновку, що заявник вже подавав державному виконавцю такі квитанції з повідомленням про добровільну сплату аліментів від 11.06.2024 та доповненням до нього від 14.06.2024, не оскаржував дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментам від 14.11.2024 року або ж сам розрахунок.

Також судом було досліджено розрахунок заборгованості від 14.11.2024 року, з якого вбачається, що державним виконавцем частково було зараховано сплачені скаржником та підтверджені стягувачем кошти за поданими квитанціями в сумі 15000,00 грн. за січень 2024 року, 9000,00 грн. за вересень 2023 року, 2000,00 грн. за серпень 2023 року, 2500,00 грн. за листопад 2022 року, 2415,00 грн. за серпень 2022 року, 833,50 грн. за червень 2022 року, 400,00 грн. за серпень 2021 року, 4300,00 грн. за липень 2021 року, 700,00 грн. за червень 2021 року, 1900,00 грн. за травень 2021 року, 1350,00 грн. за квітень 2021 року, 200,00 грн. за березень 2021 року, 400,00 грн. за лютий 2021 року, 2400,00 грн. за січень 2021 року, 6500,00 грн за листопад 2020 року, 8050,00 грн. за жовтень 2020 року, 8200,00 грн. за вересень 2020 року, 2300,00 грн. за серпень 2020 року, 13030,00 грн. за липень 2020 року, 6450,00 грн. за червень 2020 року, 5653,00 грн. за травень 2020 року, 7340,00 грн. за квітень 2020 року, 6050,00 грн. за березень 2020 року, 5270,00 грн. за лютий 2020 року, 7500,00 грн. за січень 2020 року, 9200,00 грн. за грудень 2019 року, 14430,00 грн. за листопад 2019 року, 12000,00 грн. за жовтень 2019 року, 13000,00 грн. за вересень 2019 року, 6750,00 грн. за серпень 2019 року, 1000,00 грн. за червень 2019 року. Аналогічні відомості про зарахування містяться у розрахунку заборгованості від 25.02.2025 року.

Позиція апеляційного суду

Апеляційний суд не погоджується з доводами державного виконавця щодо пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно пункту 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. При цьому, ані порядок розгляду таких заяв та клопотань, ані строки їх розгляду, зазначеним законом не встановлені.

При цьому статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядається і вирішується у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

З матеріалів справи, що переглядається, вбачається, що з заявою про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця 15.01.2025 року, а зі скаргою до суду - 24.02.2025 року.

Отже враховуючи місячний термін розгляду звернення, визначений Законом України «Про звернення громадян», строк розгляду його заяви державним виконавцем сплинув 15 лютого 2025 року. Тому, звернувшись зі скаргою до суду 24 лютого 2025 року, ОСОБА_1 не порушив строку звернення до суду.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем не було зараховано здійснені ним платежі за наданими квитанціями про грошові перекази.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. При цьому, ані порядок розгляду таких заяв та клопотань, ані строки їх розгляду, зазначеним законом не встановлені.

Відповідно до п.п. 2, 4 розділу XVI «Інструкції з примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції.

Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Верховний Суд у постанові від 15 грудня 2021 року у справі №2208/4771/12 зазначив, що за вимогами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 15.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, а 24.02.2025 року звернувся зі скаргою до суду.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який є в матеріалах виконавчого провадження (том ІІІ, а. 176), станом на 25 лютого 2025 року, виконавцем зараховані кошти як такі, що сплачені боржником з червня 2019 року в загальній сумі 176 118,50 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 надано квитанцій, на яких чітко вбачається в призначенні платежу «аліменти» на значно більшу суму, серед них зокрема і такі: від 10.06.2019 на суму 1000 грн, від 08.08.2019 на суму 450 грн, від 18.08.2019 на суму 2000 грн, від 18.09.2019 на суму 1500 грн, від 18.09.2019 на суму 1500 грн, від 07.11.2019 на суму 1500 грн, від 24.12.2019 на суму 650 грн, від 09.06.2020 на суму 3900 грн, від 16.06.2020 на суму 28600 грн, від 15.05.2020 на суму 20400 грн, від 21.07.2020 на суму 30000 грн, від 21.07.2020 на суму 4170 грн, від 05.10.2021 на суму 440 грн, від 14.11.2022 на суму 40000 грн, від 15.12.2022 на суму 12500 грн, від 22.12.2022 на суму 17690 грн, від 16.12.2022 на суму 42000 грн, 22.12.2022 на суму 80000 грн, від 30.01.2023 на суму 25500 грн, від 15.02.2023 на суму 6000 грн, від 23.02.2023 на суму 17000 грн, від 14.03.2023 на суму 19000 грн, від 30.03.23 на суму 27000 грн, від 14.04.2023 на суму 25400 грн, від 2.05.2023 на суму 15500 грн, від 26.05.2023 на суму 20700 грн, від 21.06.2023 на суму 28000 грн, від 07.06.2023 на суму 60000 грн.

Проте як вбачається, виконавцем зазначене взято до уваги не було, а суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Апеляційний суд також вважає помилковим висновок суду, що вказані квитанції вже надавались боржником і були враховані виконавцем, оскільки в матеріалах виконавчого провадження є розрахунок заборгованості з урахуванням всього періоду сплати аліментів, починаючи з 2019 року і вказані платежі в цьому розрахунку не враховані.

Таким чином матеріалами виконавчого провадження та наданими ОСОБА_1 квитанціями підтверджено, що державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості не було зараховано усі його платежі з призначенням «аліменти» .

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги про неправомірне неврахування виконавцем квитанцій, де в призначенні платежу не вказано «аліменти», оскільки встановити, у зв`язку з чим були сплачені ці кошти та чи стосуються вони виконання рішення по сплаті аліментів, неможливо.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те, що дії чи бездіяльність були вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і права заявника не було порушено.

За такого, колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, то ухвала підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. щодо неврахування при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 75046669 перерахованих боржником стягувачу за період з січня 2019 року і до 16.09.2024 року коштів, вказаних в платіжних документах з зазначенням у призначенні платежу «аліменти».

Зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу державної Виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченко Т.М. здійснити перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження №75046669, врахувавши перераховані боржником стягувачу за період з січня 2019 року до 16.09.2024 року кошти, вказані в платіжних документах з зазначенням у призначенні платежу «аліменти».

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 18 липня 2025 року