ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 127/3189/24

провадження № 61-16541св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Інтер-Поліс», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у складі колегії суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - ПАТ СК «Інтер-Поліс»), ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнено з ПАТ СК «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_1 130 000,00 грн страхового відшкодування.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 144 660,00 грн на відшкодування фактичного розміру шкоди.

Стягнено солідарно з ПАТ СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн на відшкодування витрат понесених ним на автотоварознавче дослідження.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу ПАТ СК «Інтер-Поліс» задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2024 року скасовано.

Провадження у справі № 127/3189/24 закрито.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції керувався тим, що у цій справі позивач пред`явив ті ж позовні вимоги до тих же відповідачів та з тих же підстав, що й були предметом розгляду у справі № 127/6220/23 та за наслідками розгляду якої Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення від 13 жовтня 2023 року, яке змінено та частково скасовано постановою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у справі № 127/6220/23 він заявляв вимоги до відповідачів на загальну суму 312 660,00 грн, а у цій справі вимоги були заявлені у загальній сумі 274 660,00 грн. Тому предмети позовів у справі № 127/6220/23 та у цій справі є різними.

Крім того, однією з важливих обставин у цій справі є висновок експертного дослідження від 04 січня 2024 року № 168 і саме на цей висновок він посилався як на одну з підстав позову і саме цим висновком обґрунтовував вимоги у цій справі.

Ці обставини не були і не могли бути наведені ним як обґрунтування підстав позову який був пред`явлений ним у справі № 127/6220/23.

За таких обставин предмет і підстави позову, який був пред`явлений у справі № 127/6220/23 і у цій справі не можуть вважатися тотожними, що виключає можливість закриття провадження у справі з підстав, які передбачені пунктом 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Аргументи інших учасників справи

У січні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ СК «Інтер-Поліс» на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що наданий позивачем звіт є недопустимим доказом, а також позивач вчиняв дії, що унеможливили розслідування страхового випадку відповідачем. Крім того, судами вже розглядався вказаний спір між позивачем та відповідачем за яким Вінницький апеляційний суд у справі № 127/6220/23 вже відмовив у задоволенні позову, а цей позов є повторним з тим самим предметом позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У лютому 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Водночас повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, провадження № 12-15гс19).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22 (провадження № 61-8140св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18 (провадження № 61-5565св23).

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у цій справі, установив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року у справі № 127/6220/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ СК «Інтер-Поліс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, змінено у мотивувальній частині рішення, викладено його в редакції цієї постанови. Апеляційну скаргу ПАТ СК «Інтер-Поліс» задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ СК «Інтер-Поліс» на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 4 000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили.

За змістом рішення суду у справі № 127/6220/23 позивач ОСОБА_1 як на підставу свого позову посилався на те, що листом від 03 лютого 2023 року № 0201 ПАТ СК «Інтер-Поліс» відмовило йому в страховому відшкодуванні, посилаючись на те, що ним не була подана заява про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таку відмову він вважав безпідставною, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 26 листопада 2021 року і до 19 грудня 2022 року проводилося досудове розслідування з метою встановлення особи, з вини якої сталася ця дорожньо-транспортна пригода. І лише 19 грудня 2022 року прокурором відділу Вінницької обласної прокуратури Веселовською О. О. була винесена постанова про закриття кримінального провадження від 19 грудня 2022 року і лише після цього йому стало відомо про те, хто є винною особою у заподіянні йому майнової шкоди і щодо тієї особи, до якої він може пред`явити претензії щодо відшкодування шкоди. Отже, у нього не було жодної підстави подати заяву про страхове відшкодування у річний термін з дня вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме до цього відповідача. Оскільки розмір заподіяної йому шкоди ОСОБА_3 становить 312 660,00 грн, а розмір страхового відшкодування обмежений сумою в 130 000,00 грн, різниця між цими сумами в розмірі 182 660,00 грн підлягає відшкодуванню спадкоємцем ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - ПАТ СК «Інтер-Поліс»), ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на таку ж саме підставу свого позову, проте зазначає, що неправомірними діями ОСОБА_3 йому заподіяно майнової шкоди у розмірі 274 660,00 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги відповідними нормами матеріального права, просив стягнути з відповідача ПАТ СК «Інтер-Поліс» 130 000,00 грн, а з відповідача ОСОБА_2 144 660,00 грн.

Аналіз матеріалів справи № 127/6220/23 та зміст оскарженого судового рішення апеляційного суду (справа № 127/3189/24) свідчить про те, що сторони, підстави та предмет позову у справі, яка переглядається, є тотожними сторонам, підставам та предмету позову у справі № 127/6220/23, в якій ухвалено судові рішення, які набрали законної сили.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона немає права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Ураховуючи те, що набрали законної сили судові рішення у справі № 127/6220/23, ухвалені щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що частиною другою статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах викладені в постанові Верховного Суду від 29 липня 2024 року у справі № 161/19671/23 (провадження № 61-4850св24).

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням, й не спростовують правильний висновок суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів виснує, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська