П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м. Миколаїв

справа №483/954/24

провадження №22-ц/812/991/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н. С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шевиріної Т. Д. у приміщенні суду у м. Очакові Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2 до Куцурубської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_2 через представника звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,23 га.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок та державного акту на право приватної власності на землю, належать житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,23 га.

09 жовтня 2022 року внаслідок артилерійського обстрілу російських військ належний позивачці на праві власності житловий будинок було пошкоджено, що спричинило знищення оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів вона не може у повному обсязі реалізувати своє право власності на нерухоме майно, позивач просила її позов задовольнити.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Куцурубська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області з заявленим позовом погодилася.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки на здійснення державної реєстрації права власності на належне їй майно наразі не є порушеним.

Порушення такого права може мати місце у разі її звернення до державного реєстратора із заявою щодо оформлення права власності на нерухоме майно та, відповідно, відмови державного реєстратора у вчиненні такої дії.

При цьому, суд роз`яснив, що рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації об`єкта нерухомості може бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

У апеляційні скарзі позивач вказувала, що намагалася у позасудовий спосіб відновити втрачені документи шляхом отримання їх дублікатів. Однак, це не виявилося можливим. Державний реєстратор ЦНАП Очаківської міської ради на консультаційному прийомі відмовив їй у прийнятті документів з усним роз`ясненням про неможливість їх прийняття на реєстрацію через відсутність дублікатів або належним чином завірених копій правовстановлюючих документів.

Позивач звертала увагу апеляційного суду на те, що пункти 6 та 8 частини 1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначають, що державна реєстрація права власності проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; державного акту на право власності на землю, виданого до 1 січня 2013 року.

Положення пунктів 40, 53 постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р. можуть бути застосовані тільки за бажанням заявника.

Позивач вказувала, що застосування пункту 53 вказаної постанови КМУ має певні юридичні ризики, а саме відсутність у володінні власника паперового оригіналу (дублікату) правовстановлюючих документів, та у випадку несанкціонованого втручання в роботу Реєстру права власності на нерухоме майно або будь-яких технічних збоїв в його роботі існує певний ризик втрати інформації про зареєстроване право власності та неможливість у подальшому поновити таке право (за відсутності паперового носія оригінала або дубліката документу, що посвідчує набуття такого права).

Також позивач наголошувала на існуванні пріоритетності в ієрархії нормативно-правових актів, відповідно до якої кодекси та закони мають вищу юридичну силу над постановами КМУ.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з рішенням виконкому Іванівської сільської ради Очаківського (нині Миколаївського) району Миколаївської області №51 від 19 серпня 1992 року за ОСОБА_2 оформлено право власності на житловий будинок у с.Яселка з видачею їй свідоцтва про право власності на житловий будинок.

За змістом інвентарної справи на житловий будинок свідоцтво про право власності на житловий будинок було видано ОСОБА_2 05 жовтня 1992 року та зареєстроване Очаківським БТІ 05 жовтня 1992 року за реєстровим №153 в реєстровій книзі 3.

З інформації Очаківської районної філії КП «ММ БТІ» №221 від 18 липня 2024 року випливає, що станом на 01 січня 2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 (1/1 частка).

Відповідно до змісту копії державного акту на право приватної власності на землю від 30.08.1994 ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області №11 від 21 січня 1993 року надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,23 га (0,18 га ріллі, 0,03 га багаторічних насаджень, 0,02 га під будівлями, лісами та іншими угіддями) на території с.Яселка для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №402.

Згідно з архівним витягом виконавчий комітет Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області у рішенні №17 від 25 лютого 1993 року вирішив передати ОСОБА_2 у приватну власність землю з видачею державного акту на право власності на землю. Місце розташування земельної ділянки та її площа у цьому рішенні не вказані.

З акту про знищення (пошкодження) майна від 10.10.2022 та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.10.2022 вбачається, що 09 жовтня 2022 року о 17 год 30 хв внаслідок артилерійського обстрілу з боку російських військ зруйновано житловий будинок та допоміжні приміщення по АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з нормами статей 41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати, придбати у власність або взяти в оренду.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Згідно з пунктами 6, 8 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Пункти 40, 53 постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

У разі коли документ, що посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання за позивачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку у зв`язку з втратою неї документів, які засвідчують її право власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки на здійснення державної реєстрації права власності на належне їй майно наразі не є порушеним.

Порушення такого права може мати місце у разі її звернення до державного реєстратора із заявою щодо оформлення права власності на нерухоме майно та, відповідно, відмови державного реєстратора у вчиненні такої дії.

При цьому, суд роз`яснив, що рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації об`єкта нерухомості може бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на таке.

У справі, що переглядається, позивач як на підставу своїх вимог посилається на втрату документів, які засвідчують її право власності на нерухоме майно та наявність можливості для задоволення її вимог відповідно до норм статті 392 ЦК України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, документи на яке втрачено.

Позивач надала суду інформацію про втрату нею оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 внаслідок руйнування її будинку під час артилерійського обстрілу з боку російських військ.

На підтвердження належності їй на праві власності цього майна позивач надала суду рішення виконкому про оформлення за нею права власності на зазначений будинок, інформацію з Очаківської районної філії КП «ММ БТІ» про реєстрацію за нею права власності на будинок 05 жовтня 1992 року на підставі свідоцтва про право власності від цієї ж дати, копію державного акта на право приватної власності на землю від 30.08.1994 про надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки у с.Яселка площею 0,23 га.

Враховуючи доведення позивачкою факту втрати нею документів, які засвідчують її право власності на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що є правомірним подання нею позову про визнання такого права, оскільки отримання судового рішення про наявність у особи права власності, є важливим способом захисту особою свого права яке в подальшому дає можливість повноцінної реалізації права власності.

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що положення пунктів 40, 53 постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р. можуть бути застосовані тільки за бажанням заявника.

На підставі викладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки позивачкою було доведено належними та допустимими доказами її право власності на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 та втрату нею документів, які засвідчували її право власності на вказане нерухоме майно.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Куцурубської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,23 га для ведення особистого підсобного господарства.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 17 липня 2025 року.