ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2025 року

м. Харків

Справа № 645/4310/23

провадження № 22-ц/818/2621/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Маміної О.В, Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2023 року, постановлене суддею Шарко О.П.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду у сумі 62257 грн. 67 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води за особовим рахунком НОМЕР_1 . Позивач здійснює послуги з опалення та гарячого водопостачання мешканцям м. Харкова, а також підприємствам, установам та організаціям, які знаходяться на території міста. Надані послуги позивачу своєчасно та в повному обсязі не сплачуються споживачами м. Харкова, заборгованість перед підприємством збільшується, у зв`язку з чим підприємство несе збитки. У зв`язку із тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує послуги за опалення та гарячу воду, утворилась заборгованість за період з 01 липня 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 62257 грн. 67 коп., Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь вказану заборгованість, а також судові витрати.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ( IBAN НОМЕР_2 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ) заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 липня 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 62257 грн. 67 коп. (шістдесят дві тисячі двісті п`ятдесят сім гривень шістдесят сім копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ( IBAN НОМЕР_2 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ) судовий збір у розмірі 1342 грн. 00 (тисяча триста сорок дві гривні) з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що КП Харківські теплові мережі не надав, а суд не перевірив статут комунального підприємства» Харківські теплові мережі», положення Немишлянської філії комунального підприємства «Харківські теплові мережі», наказ про призначення на посаду юрисконсульта 1-ї категорії Маркевич Яни Сергіївни Немишлянської філії комунального підприємства» Харківські теплові мережі» та її повноваження (права та обов`язок) представляти інтереси комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в суді (діяти за правилами самопредставництва) та інше. Надана до суду довіреність від 30.12.2022 року на ім`я Маркевич Яни Сергіївни самостійно не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва, а тому відкриття судом 30.08.2023 року провадження у справі № 645/4310/23 відбулось поза межами законності. Вказує, що наданий КП Харківські теплові мережі розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами правовідносин та наявності заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, за відсутності первинних документів на підтвердження розміру заборгованості ( ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"). Наголошує, що Матеріали цивільної справи містять довідку про 3-х зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , КП «Харківські теплові мережі», з невідомих причин самостійно відокремив тільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 незважаючи на наявність інших зареєстрованих осіб, а саме ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є власником квартири, при цьому суд був обізнаний про склад зареєстрованих осіб в кв. АДРЕСА_1 . Зазначає, що відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежів, які були надані Позивачем, вказують на споживача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на її о/рахунок НОМЕР_1 , при цьому матеріали справи не містять жодного доказу, що за цим о/рахунком НОМЕР_1 обліковується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд ухвалюючи судове рішення вказані вище обставини не перевірив, до розгляду справи з невідомих причин не залучив особу, яка є власником кв. АДРЕСА_1 , а також особу, яка є володільцем о/рахунку НОМЕР_3 та щодо якої здійснюється нарахування за послуги КП Харківські теплові мережі. Звертає увагу на те, що КП «Харківські теплові мережі» у 2023 році висуває вимогу про стягнення грошових коштів за період з 01.07.2016 по 31.01.2022 року, відтак вимога до суду про стягнення за період з 01.07.2016 по 31.01.2019 взагалі здійснена за межами позовної давності, але суд вказану обставину залишив без належної судової оцінки, а за наслідками сума для стягнення повинна бути вже іншою, яка не стала предметом судового розгляду. Вказує, що ОСОБА_2 обґрунтовано не знала та не могла знати про судову справу № 645/4310/23 з поважних (об`єктивних) причин, а відтак у незаконний спосіб була усунена від участі у справі та надання доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вказану обставину підтвердив Фрунзенський районний суд м. Харків, під час поновлення пропущеного процесуального строку.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити її частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не повністю погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 перебуває на реєстраційному обліку та мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , за даною адресою користується послугами з централізованого опалення, тобто є споживачем КП «Харківські теплові мережі».

Згідно відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» за період з 01.07.2016 р. по 31.01.2022 складає 62257,67 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно статті 1 Закону України «Прожитлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

На підставі ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 (зі змінами) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 (зі змінами) на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» було розміщено 31 жовтня 2021 року індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії . Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01 грудня 2021 року.

Таким чином, по об`єкту нерухомості квартира квартири АДРЕСА_3 , з 01 грудня 2021 року було укладено індивідуальний договір про надання послуги с постачання теплової енергії.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 6 статті 19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги у строки, встановлені договором.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це узгоджується з положеннями ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорювано право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2016 року по 31.01.2022 року в розмірі 62257,67 грн.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що ОСОБА_2 обґрунтовано не знала та не могла знати про судову справу № 645/4310/23 з поважних (об`єктивних) причин, а відтак у незаконний спосіб була усунена від участі у справі та надання доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції направлялась копія ухвали про відкриття провадження ОСОБА_1 та іншім, між тим, повернулась до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направлялась судова повістка про розгляд справи, призначений на 18.10.2023 року, між тим, повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 не була обізнана про розгляд даної справи, вказана обставина підтверджена в ухвалі Фрунзенського районного суд м. Харків, під час поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги доводи ОСОБА_2 про застосування позовної давності.

Ззгідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п.12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.04.2023р.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину) не сплила, її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину.

Окрім того, законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту : «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки визначені статтями 257-259, 362,559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк його дії». Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на час розгляду справи.

Колегія суддів, з урахуванням п.12,19 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вважає, що підлягає стягненню з відповідачів заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року у сумі 56 462,41 грн., що знаходиться в межах позовної давності.

Доводи представника відповідача про те, що наданий КП Харківські теплові мережі розрахунок заборгованості не є доказом за відсутності первинних документів на підтвердження розміру заборгованості, колегією суддів не приймаються з огляду на таке.

Розрахунок суми боргу або переплат сформовано програмним забезпеченням в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, а тому наведені в ньому дані є обґрунтованими та належним чином підтвердженими.

Доводи представника відповідача про те, що суд ухвалюючи судове рішення до розгляду справи з невідомих причин не залучив особу, яка є власником кв. АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_4 також не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно довідки про склад сімї № 4651, зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 , також є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка у розумінні положень ст. ст. 67, 68 ЖК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є солідарним боржником, але у позові не зазначена.

Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом або від будь-кого з них окремо.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що представник позивача Маркевич Яна Сергіївна не є уповноваженим представником КП «ХТМ» представляти інтереси комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в суді. Дані доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2023 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява КП «Харківські теплові мережі», яка підписана представником Я. Маркевич (а.с.2 зворот).

На підтвердження своїх повноважень на звернення до суду Маркевич Я. долучила копію довіреності № 01-40/11161/48 від 30.12.2022 року, яка завірена нею же (а.с.5). У довіреності зазначено, що КП «Харківські теплові мережі», в особі генерального директора Скопенка В.В., доручає юрисконсульту 1 категорії Немишлянської філії Комунального підприємства «Харківська теплові мережі» Маркевич Я.С. представляти інтереси підприємства в системі судів загальної юрисдикції, для чого йому надаються усі права, передбачені законодавством для сторін та учасників у цивільному процесі, в тому числі право підпису позовної заяви (а.с.5).

Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Юридична особа може брати участь у справі, зокрема через свого представника (ч. 3 ст. 58 ЦПК України).

Повноваження представника юридичної особи має бути підтверджене довіреністю, яка оформлюється в відповідності до вимог закону (ст. 62 ЦПК України).

За змістом ст. 62 ЦПК України копія довіреності представника юридичної особи може бути завірена як судом, так і самим представником, якщо таке право передбачене довіреністю.

Як слідує зі змісту довіреностей (а.с. 5, 34), представник КП «Харківські теплові мережі» Маркевич Я.С. уповноважена засвідчувати копії документів.

Частинами 1, 3 статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина 4 статті 58 ЦПК України).

Відповідно до пункту 18 частини 1 розділу XII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII.

02 червня 2016 року за № 1401-VIII Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України, відповідно до яких розділ XV «Перехідні положення» Основного Закону України було доповнено пунктом 11, який передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 01 січня 2019 року (абзац перший пункту 11). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року (абзац другий пункту 11).

Пунктом 11 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовані питання представництва. Про «самопредставництво» в Конституції України не йдеться, воно передбачене лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Отже, процесуальне законодавство розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) зазначено, що «з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинстві можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень».

При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається із статуту КП «ХТМ» (нова редакція), затвердженого 10 листопада 2023 року заступником директора Департаменту- начальником Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради О. Кравченко, погодженого директором Департаменту з питань забезпечення життєдіяльності міста Харківської міської ради І.С. Кузнєцовим, який розміщений на офіційному сайті КП «ХТМ» https://hts.kharkov.ua/ustav.php, https://hts.kharkov.ua/docs/ustav_2023_11.pdf (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), що КП «ХТМ» має статус юридичної особи відповідно до чинного законодавства України, має самостійний баланс, власні основні та оборотні кошти, рахунки в установах банків, круглу печатку та кутовий штампи зі своїм найменуванням, інші реквізити.

Пунктом 5.2 Розділу 5 «Права та обов`язки підприємства. Самопредставництво.» передбачено, що підприємство забезпечує участь у судових справах через працівників юридичної служби, юрисконсультів районних філій, в порядку самопредставництва, при розгляді судами справ за участю Підприємства.

Згідно пункту 5.2.4 Статуту, представництво працівниками юридичної служби та юрисконсультами районних філій в судах може здійснюватися на підставі довіреності.

У пункті 5.2.5 Статуту передбачено, що працівники юридичної служби та юрисконсульти районних філій беруть участь у судових справах, від імені Підприємства з усіх питань, які стосуються його діяльності.

Отже відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи КП «ХТМ» на засадах самопредставницва (крім керівника) передбачені Статутом КП «ХТМ» за листопад 2023 року. Цей Статут є офіційним та достатнім підтвердженням наявності у головного спеціаліста Немишлянської філії КП «ХТМ» Маркевич Я.С. повноважень діяти в порядку самопредставництва від юридичної особи КП «ХТМ».

Суд звертає увагу на приписи ч. 3 ст. 58 ЦПК України, за змістом яких юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до п.5.2, 5.2.4, 5.2.5 Розділу 5 Статуту КП «ХТМ» Маркевич як юрисконсульт 1 категорії Немишлянської філії КП «ХТМ» діє від імені підприємства в межах, встановлених чинним законодавством та Статутом КП «ХТМ».

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції не приймає вищезазначені доводи апелянта, оскільки звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою та підписуючи позовну заяву від імені КП «ХТМ», Маркевич Я.С., як юрисконсульт 1 категорії Немишлянської філії КП «ХТМ», була наділена повноваженнями на самопредставництво інтересів позивача на підставі Статуту та довіреності, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 9901/39/20 (провадження № 11-137заі20), в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №303/4297/20 (провадження № 14-105цс21), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 149/184/21 (провадження № 61-1657св23) щодо самопредставництва юридичної особи.

Отже, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року у сумі 56 462,41 грн. в межах позовної давності.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині суми стягнення, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено на 90,6%, сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2431,70 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» по 1215,85 грн. з кожного.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково на 9,4 %, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 302,75 грн підлягає стягненню з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.367, 368,п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2023 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року у розмірі 56462,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 2431,70 грн., по 1215,85 грн. з кожного за подачу позовної заяви.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 302,75 грн за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В Маміна