печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Бутенко О.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Громадської організації «Громадське телебачення» про визнання недостовірною інформацією та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недостовірною інформацією та зобов`язання вчинити дії. В обгрунтування посилається , що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 07 год. 00 хв. в мережі Інтернет на сайті Громадської організації «Громадське телебачення» ІНФОРМАЦІЯ_3 у рубриці «Суспільство» із застосуванням особистої фотографії Позивача було розміщено статтю під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4»( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що було зафіксовано у Звіті за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 07.08.2024 № 233/2024-3B. У вищевказаній статті Відповідачем було здійснено розголошення завідомо недостовірної інформації, а саме: «hromadske вдалося з`ясувати, що 2014 року, після російської окупації Криму, ОСОБА_1 отримав російський паспорт (...)В одній з таких поїздок він став громадянином росії. hromadske від двох джерел отримало витяг з автоматизованої системи «роспаспорт». Згідно з ним, 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 в окупованому Севастополі отримав паспорт із двоголовим орлом. У системі «роспаспорт» збереглася заява ОСОБА_1 на отримання російського паспорта (...) А втім, наявність російського громадянства в одного з ключових співробітників державного стратегічного підприємства викликає занепокоєння». Зазначає, що вказана вище публікація містить недостовірну інформацію у формі фактичних тверджень про Позивача. Вказує, що внаслідок поширення широкому колу осіб вищевказаної недостовірної та образливої інформації, яка по факту зводиться до того, що Відповідач фактично звинуватив його у порушенні законодавства та норм моралі, пов`язав Позивача з державою-агресором, яка всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням перетнула державний кордон України.До того ж, поширена інформація щодо Позивача має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про нібито порушення Позивачем вимог чинного законодавства України та визнаних у суспільстві принципів моралі, етики тощо, не є оціночним судженням, порушує немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача. Безпосередньо у зазначеній вище статті ОСОБА_1 вказує, що він навіть не знайомий з документом щодо отримання російського громадянства, який виданий нібито за його підписом.Відповідачем не приєднано жодного доказу на підтвердження належності ОСОБА_1 підпису у документі щодо отримання російського громадянства. Більш того, якщо порівнювати підпис ОСОБА_1 з акту інспекційного обстеження ЗАЕС від 13 листопада 2020 року з підписом із заяви на отримання паспорта російської федерації, то можна чітко побачити, що підписи відрізняються один від одного. Сам ОСОБА_1 вказує, що він не підписував заяву на отримання паспорта російської федерації.Відповідачем не надано ніяких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 нібито 23 вересня 2014 року в окупованому Севастополі отримав російський паспорт. Навіть сам автор у статті вказує: «Слід зазначити, що в розпорядженні редакції немає жодних доказів співпраці ОСОБА_1 з росіянами».1 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», що в свою чергу означає, що усі офіційні документи, видані на території росії, не мають юридичного значення на території України. їх потрібно перекладати, робити апостиль та нотаріально засвідчувати, а тому ні заява на отримання паспорта російської федерації, ні витяг з автоматизованої системи «роспаспорт» не можуть бути належними, допустимими та достовірними доказами. Представник Позивача звернувся з відповідними адвокатськими запитами до Служби безпеки України щодо надання інформації стосовно ОСОБА_1 .У своїй відповіді від 10.11.2023 р. № 2/к-735/9 Служба безпеки України повідомила: «стосовно ОСОБА_1 за час його роботи на Запорізькій АЕС проводилась спеціальна перевірка у зв`язку з наданням допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках, з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання та перевірка у зв 'язку з оформленням допуску до державної таємниці.За результатами перевірок вказаному громадянину було надано відповідні допуски.Також згідно з даними ЄРДР станом на 10.11.2023 у кримінальних провадженнях, які розслідують слідчі СБ України, повідомлення про підозру ОСОБА_1 не здійснювалось.У своїй відповіді від 08.01.2024 р. № 2/к-9/9 Служба безпеки України вказала: «за час роботи ОСОБА_1 на Запорізькій АЕС Управлінням СБ України в Запорізькій області стосовно нього проводилась спеціальна перевірка для надання фізичним особам допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках, з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1997 №1471. Також стосовно ОСОБА_1 здійснювалась перевірка у зв`язку з оформленням допуску до державної таємниці.Обидві перевірки передбачають, серед іншого, перевірку достовірності наданих особою персональних даних. За результатами перевірки даних, які б вказували на наявність у ОСОБА_1 громадянства (підданства) інших держав не отримано».

В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, просили задовольнити.28.01.25р. надав відповідь на відзив. 19.03.2025р. надав пояснення на заперечення відповідача.

Представник відповідача надала відзив, вказувала, що вимоги позивача безпідставні .Позивач просить спростувати вирвані з контексту фрази, що суперечить законодавству та практиці Верховного Суду, за якою перевірці підлягає поширена інформація повністю, а не самостійно обрані позивачем фрагменти фраз;твердження про наявність у Позивача російського паспорта підтверджується витягом з системи "роспаспорт" в якій міститься заява Позивача на отримання паспорта, а також реквізити російського паспорта; у матеріалі є лише одна фактична обставина, яка не носить характеру оціночного судження: наявність витягу з системи "роспаспорт" за яким Позивач 23 вересня 2014 року подав заяву про отримання паспорту громадянина РФ. Відомості про видачу паспорта серія НОМЕР_1 на ім`я Позивача, які також зберігаються в системі "роспаспорт", представлені в матеріалі;позиція Позивача про те, що паспорт отримав не він, а його батько, проти чого саме Позивач заперечував, в поширеній інформації представлена, а отже матеріал є збалансованим;на питання журналіста щодо наявності його підпису на заяві щодо отримання російського громадянства Позивач відповів "схожий на мій, згоден", але заперечив що він знайомий з цим документом, і цей фрагмент увійшов у поширений матеріал;решта поширеної інформації є оціночними судженнями журналіста, здійсненими на основі інтерпретацій факту наявності у Позивача російського громадянства; окремо в матеріалі зроблене застереження "Слід зазначити, що в розпорядженні редакції немає жодних доказів співпраці ОСОБА_6 з росіянами", що має на меті акцентувати увагу аудиторії, що це не матеріал про звинувачення Позивача у сепаратизмі. Позивач не заперечував в сюжеті сам факт наявності в базі "роспаспорт" даних про видачу йому російського паспорта. Але в матеріалі не акцентовано увагу аудиторії на цьому, оскільки це не було виправдано інформаційним характером матеріалу.Наведені у матеріалі факти наявності у Позивача російського громадянства підтверджуються доказами, достовірність яких Позивачем не заперечується. Надала заперечення від 19.02.2025р. В судовому засіданні просила відмовити в позові.

Ухвалою суду від 18.10.2024р. відкрито провадження та признаено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.02.2025р.закрито підготовче та призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 07 год. 00 хв. в мережі Інтернет на сайті Громадської організації «Громадське телебачення» ІНФОРМАЦІЯ_3 у рубриці«Суспільство» іззастосуванням особистої фотографії Позивача було розміщено статтю під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4» (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Позивач посилається, що вищевказаній статті Відповідачем було здійснено розголошення завідомо недостовірної інформації, а саме: «hromadske вдалося з`ясувати, що 2014 року, після російської окупації Криму, ОСОБА_1 отримав російський паспорт (...)В одній з таких поїздок він став громадянином росії. hromadske від двох джерел отримало витяг з автоматизованої системи «роспаспорт». Згідно з ним, 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 в окупованому Севастополі отримав паспорт із двоголовим орлом. У системі «роспаспорт» збереглася заява ОСОБА_1 на отримання російського паспорта (...) А втім, наявність російського громадянства в одного з ключових співробітників державного стратегічного підприємства викликає занепокоєння».

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика (Рішення у справі «Ліндон, Очаковський Лоуренс і Джулай проти Франції» (Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France) [ВП], заяви №№ 21279/02 136448/02, п. 67, ECHR 2007, і «Педерсен Баадсгаард проти Данії» (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) [ВП], заява № 49017/99, п.78, ECHR 2004X1).

Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observer and The Guardian v. The United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, п. 59, Series А no. 216).

У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.

Українське законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення у загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (рішення від 23 вересня 1994 року у справі «Йерзільд проти Данії» (Jersild v. Denmark), п. 35, Series А, № 298 та рішення у справі «Тома проти Люксембургу» (Thoma v. Luxembourg), заява № 38432/97, п. 62, ECHR 2001-III).

Судом встановлено , що 10.10.23р. відповідачем опубліковані деталі розслідування ОСОБА_7 та містять інтерв`ю з позивачем (а.с.167-172)

В даній категорії справ тягар доказування покладається на обидві сторони спору: позивач повинен доводити факт поширення інформації, а відповідач зобов`язаний надати належні докази про те, що поширена ним інформація є достовірною.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не лише «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 6 жовтня 2015 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - ні (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 8 липня 1986 року).

Суд зауважує, що оспорювані позивачем висловлювання

є вирваними з контексту всієї публікації, суд повинен урахувати, оцінити зміст й направленість всієї публікації (її контекст).

Оспорювана позивачем інформація , а саме: «hromadske вдалося з`ясувати, що 2014 року, після російської окупації Криму, ОСОБА_1 отримав російський паспорт (...)В одній з таких поїздок він став громадянином росії. hromadske від двох джерел отримало витяг з автоматизованої системи «роспаспорт». Згідно з ним, 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 в окупованому Севастополі отримав паспорт із двоголовим орлом.У системі «роспаспорт» збереглася заява ОСОБА_1 на отримання російського паспорта (...) документально підтверджені в публікації.

В поширеній Відповідачем інформації є лише одне фактичне твердження - наявність в системі "роспаспорт" інформації про заяву Позивача про видачу йому російського паспорта, про реквізити паспорта громадянина РФ, виданого на ім`я Позивача, та дату і місце видачі паспорта Позивачу. Цей факт підтверджується поширеними в матеріалі документами.

Інформація про те, чи був обізнаний Позивач з цим фактом, чи отримав фізично паспорт він особисто чи його батько, чи законні дії батька та чи погоджується з ними сам Позивач - це оцінки цього факту. Ці оціночні судження, зроблені як Позивачем так і Відповдіачем, наведені в матеріалі.

У витягу з бази "роспаспорт" міститься інформація про дату і місце видачі паспорта: 23.09.2014, місто Севастополь. На основі цього факту можна оцінити, що паспорт був отриманий. Це оціночне судження, складене на основі наведеного в базі факту про дату отримання. Твердження про необізнаність Позивача з фактом видачі йому паспорту наведена в матеріалі.

Позивач не заперечував в сюжеті сам факт наявності в базі "роспаспорт" даних про видачу йому російського паспорта.

А вислів «А втім, наявність російського громадянства в одного з ключових співробітників державного стратегічного підприємства викликає занепокоєння» є власною думкою автора інформації .

Ураховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодозастосування статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,з висновками судів про відмову в задоволенні позову,оскільки позивачем не доведено, що поширена інформація є недостовірною, а оціночні судження не підлягають спростуванню.

Відповідно до ст..141 ЦПК України , в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі ст.ст. 15, 16, 23, 201, 275, 277 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Громадської організації «Громадське телебачення» про визнання недостовірною інформацією та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк апеляційної скарги з дня складання повного тексту.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач Громадська організація «Громадське телебачення» ,м. Київ ,01010, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 4/6, поверх 13

Дата складання повного тексту рішення 18.07.2025р.

Суддя Т.В.Остапчук