Справа №504/2646/25
Провадження №2/504/2806/25
Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря- Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Заботкіної Т.Ю, про припинення заборони на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про зняття арешту з майна.

На обгрунтування своїх доводів заявник вказує, що 13.07.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» було укладено кредитний договір.

Заявник стверджує, що ним всі умови кредитного договору виконані, кредит повернутий.

Однак, як стверджує заявник, в теперішній час залишився не знятим обтяження з об`єктів іпотеки по вищевказаному кредитному договору, а саме по договору іпотеки 2229 від 13.07.2012 року, зокрема магазину «ВЕТЕРАН» площею 40,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Також під іпотечною забороною перебуває квартира АДРЕСА_2 .

Однак, в силу того, що ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» ліквідований, а у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в силу спливу строку зберігання, відсутні первинні документи від Пат «ЕРСТЕ БАНК» (перейменований у ПАТ «ФІДОБАНК»), заборони не зняті.

Заявник вказує, що згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.04.2025 року станом на початок процедури запровадження тимчасової адміністрації в ПУАТ «ФІДОБАНК», яка була розпочата 20.05.2016 року, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/ZAUWXJ/3/1 від 13.07.2012 року були відсутні.

Заявники подали заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримали.

Відповідач сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, причини не явки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 13.07.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» було укладено кредитний договір.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 13.07.2012 року за № 12736236 приватним нотаріусом Заботкіною Т.Ю. зареєстровано обтяження за договором іпотеки від 13.07.2012 року № 2227, а саме обтяження магазину «ВЕТЕРАН» площею 40,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , обтяжувач ПАТ «ЕРСТЕ БАНК».

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 13.07.2012 року за № 12736946 приватним нотаріусом Заботкіною Т.Ю. зареєстровано обтяження за договором іпотеки від 13.07.2012 року № 2229, а саме обтяження квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , обтяжувач ПАТ «ЕРСТЕ БАНК».

Згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.04.2025 року станом на початок процедури запровадження тимчасової адміністрації в ПУАТ «ФІДОБАНК», яка була розпочата 20.05.2016 року, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/ZAUWXJ/3/1 від 13.07.2012 року були відсутні.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 20.05.2016 року відомості про наявність зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/ZAUWXJ/3/1 від 13.07.2012 року були відсутні.

В теперішній час залишився не знятим обтяження з об`єктів іпотеки по вищевказаному кредитному договору, а саме по договору іпотеки 2229 від 13.07.2012 року, зокрема магазину «ВЕТЕРАН» площею 40,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У частинах першій, другій статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В той же час, звертаючись з цим позовом, позивачкою не наведено встановлених законом підстав та доказів в обґрунтування наявності у неї прав на спірну земельну ділянку і позбавлення відповідача права власності.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності.

Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Судом достовірно встановлено, що зобов`язання за кредитним договором відсутнє.

Відтак відсутні підстави продовження діючого обтяження на предмети іпотеки.

Проте, як встановлено судом, запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат`не подано.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6статті 3 ЦК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється уразі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, слід позов задовольнити повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.3, 12, 30, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Заботкіної Т.Ю, про припинення заборони на нерухоме майно, - задовольнити.

Припинити (скасувати) обтяження від 13.07.2012 року за № 12736236, зареєстроване приватним нотаріусом Заботкіною Т.Ю. за договором іпотеки від 13.07.2012 року № 2227, а саме обтяження магазину «ВЕТЕРАН» площею 40,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , обтяжувач ПАТ «ЕРСТЕ БАНК».

Припинити (скасувати) обтяження від 13.07.2012 року за№ 12736946 приватним нотаріусом Заботкіною Т.Ю. за договором іпотеки від 13.07.2012 року № 2229, а саме обтяження квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , обтяжувач ПАТ «ЕРСТЕ БАНК».

Це рішення, після набрання ним законної сили є підставою для припинення вказаних обтяжень за кредитним договором № 014/ZAUWXJ/3/1 від 13.07.2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко