МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2025 р. Справа №569/19566/24

Провадження № 2/370/1509/24

Макарівський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Сініциної О.С.,

із секретарем судового засідання Гребінською Н.П., Снитко А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Гладчук З.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у селищі Макарові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

у с т а н о в и в:

До Макарівського районного суду Київської області за підсудністю від Рівненського міського суду Рівненської області надійшла цивільна справа № 569/19566/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Надалі з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив лише позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовну позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . Фактично після народження дитини, ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Відтак батько дитини здійснює виконання батьківські обов`язки за обох - за себе та матір.

Матір не турбується та не цікавиться чи нагодована дочка, як одягнена, чи задоволені її інші потреби, який її фізичний та моральний стан.

Попри те, що відповідач має можливість спілкуватися з дитиною, байдуже сприймає дитину та не має такого бажання. Участі у вихованні дочки мати не приймає.

Суд ухвалою від 03 січня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 03 березня 2025 року. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 30 квітня 2025 року для надання суду додаткових доказів.

Суд ухвалою від 29 квітня 2025 року закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті, судове засідання призначив на 08 липня 2025 року. Крім того представник позивача клопотала у судове засідання викликати свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Суд ухвалою від 30 квітня 2025 року задовольнив клопотання представника позивача про виклик у судове засідання свідків у судовому засідання 08 липня 2025 року та доручив Рівненському міському суду Рівненської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю представника позивача, адвоката Гладчук З.Я. та свідків.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки та просили його задовольнити. Від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів - позивач відмовився.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. У матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява про розгляд справи без її участі проти позбавлення її батьківських прав не заперечує.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської радив судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування для врахування під час прийняття рішення. Розгляд справи просила проводити без її участі, позовні вимоги підтримує.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , мати позивача, працює у кафе, повідомила, суду, що син виховує онучку сам з 2017 року, коли вони переїхали до міста Рівного з Києва, дитина була хвора. Спочатку проживали разом, а згодом син з онучкою стали мешкати в орендованому будинку. Мати дитини не цікавиться нею, не телефонує, вона вже її давно не чула і не бачила. Допомагає синові у виховані та догляді за дитиною. У дитини гарні умови життя, окрема кімната, книжки, комп`ютер. Вважає, що її син гарний батько.

ОСОБА_5 є двоюрідною сестрою позивача, працює приватним підприємцем, повідомила суду, що ОСОБА_1 вже багато років сам ростить і виховує дитину. Дитина маму не пам`ятає. Дівчинка доглянута, відвідує гуртки, займається англійською. Відповідачку ОСОБА_2 дуже давно не бачила.

ОСОБА_9 , наразі не працює, хрещена мати дівчинки, розповіла, що з матір`ю дитини не знайома та ніколи її не бачила. З позивачем знайома через його брата. ОСОБА_1 дуже любить дочку, вважає, що він прийняв правильне рішення.

Свідок ОСОБА_7 , підприємець, здає в оренду житло позивачу з 2022 року. Сама живе поряд в іншому будинку в одному дворі, а тому часто бачить позивача та дитину. Маму дитини ніколи не бачила. Дитиною займається лише батько та бабуся. У будинку є три кімнати, гарні умови. ОСОБА_1 вчасно сплачує за житло, з дитиною у нього гарні стосунки.

Заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що їх необхідно задовольнити з огляду на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються копією. Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого повторно від 10 січня 2020 року Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2, проведений Виконавчим комітетом Мотижнської сільської ради Макарівського району Київської області.

Як зазначив позивач, сторони у шлюбі не перебували.

ОСОБА_1 та його донька мешкають в орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Житло позивач орендує у ОСОБА_7 на підставі договору оренди житла (будинку) від 15 листопада 2022 року.

Як вбачається з довідки Рівненського ліцею № 22 Рівненської міської ради від 31 травня 2024 року № 107, ОСОБА_3 навчається у 4-Г класі Рівненського ліцею № 22. Учениця мешкає з бабусею ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_1 . Батько та бабуся матеріально утримують дитину, забезпечують необхідні умови для її навчання, систематично відвідують батьківські збори та цікавляться життям і навчальними досягненнями дівчинки. Мати, ОСОБА_2 із сім`єю не проживає. Не відвідує батьківські збори. Інтересу до навчальних успіхів доньки не виявляє.

Відповідно до інформації Рівненького ліцею № 22 від 27 вересня 2024 року № 130, ОСОБА_3 , учениця 5-Г класу постійно відвідує ліцей. Дитину до закладу найчастіше супроводжує бабуся. Мати, ОСОБА_2 у закладі не була жодного разу протягом навчання дитини в 1-4 класах.

Зі змісту довідки Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу (санаторний) № 43 Рівненської міської ради від 23 серпня 20224 року № 113 вбачається, що ОСОБА_3 відвідувала заклад дошкільної освіти з 02 жовтня 2019 року

по 10 березня 2020 року. Вихованням та навчанням дитини займався тато ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_2 заклад дошкільної освіти не відвідувала вихованням та умовами перебування дитини не цікавилася.

Крім того, суд встановив, що позивач з 14 лютого 2024 року працює в кухарем у ФОП ОСОБА_2 у правдивій грильовні «Чорна кістка», що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_2 від 06 червня 2024 року № 2 та довідкою про доходи. Як зазначено у характеристиці ФОП ОСОБА_2 стосовно позивача від 30 вересня 2024 року, за час роботи зарекомендував себе як сумлінний, відповідальний, трудолюбивий та чесний працівник.

Згідно із висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 27 лютого 2025 року № 08-01-384/25 є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 . Наймане помешкання батька та дитини за адресою: АДРЕСА_1 , з усіма комунальним вигодами, автономним опаленням. Будинок має три житлові кімнати, кухню, коридор, ванну, санвузол. Житло мебльоване, обладнане необхідною побутовою технікою. Наявна прибудинкова територія. Дівчинка займає окрему кімнату, яка облаштована відповідно до її вікових потреб. Має місце для сну, стіл для занять, шафу для зберігання одягу та особистих речей, місце для відпочинку. ОСОБА_3 забезпечену усім необхідним для проживання, виховання та розвитку.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року

№ 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

З урахуванням наведеного та інтересів малолітньої дитини, суд визнає, що факт свідомого ухилення матері ОСОБА_2 від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доведений.

Частиною другою статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

З огляду на вищевикладене, приймаючи рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , без поважних причин залишивши її без уваги та піклування, така поведінка відповідача є свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що необхідно задовольнити.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 76, 81, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21 липня 2025 року.

Інформація сторін:

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації та мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, адреса розташування: вулиця Шевченка, будинок 45, місто Рівне, 33028, 7.

Суддя О.С. Сініцина