Житомирський апеляційний суд
Справа №295/388/25 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/388/25 за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення у порядку статті 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних у сумі 46 054,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022.

В обґрунтування позову зазначало, що 27.10.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (у системі обліку договір №1) з додатковими угодами. Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 36 100,00 шв. франків, а відповідач зобов?язався щомісяця повертати наданий кредит у терміни, у розмірі та у строки, що передбачені кредитним договором, але у будь-якому випадку, повернути кредит у повному обсязі, не пізніше 27.10.2025, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п. п. 1.1, 1.2. кредитного договору) та сплатити проценти у розмірі 8.99% річних. Вказує, що у забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному вище кредитному договору, прийнято поруку ОСОБА_2 , згідно з договором поруки №0/п від 27.10.2006.

Зазначає, що у зв?язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов?язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, виникла прострочена заборгованість за вказаним вище кредитним договором. Вказує, що АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №0 від 27.10.2006. Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 15.04.2013 у справі №2-199/12 встановлено факт порушення відповідачами зобов?язань щодо погашення боргу, наявність заборгованості за кредитним договором та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 313 210,83 грн. Стверджує, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2013 у справі №2-199/12 залишається невиконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена. Вважає, що за прострочення погашення суми боргу 313 210,83 грн., що підлягає стягненню за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2013 у справі №2-199/12 з відповідачів необхідно стягнути солідарно 3% річних у сумі 46 054,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022, а разом - 184 899,61 грн. Враховуючи вищевикладене просило позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року провадження по справі в частині позовних вимог АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення в порядку статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат закрито.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» 3% річних у розмірі - 46 054,40 грн та інфляційні втрати у розмірі - 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3028 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2013 року по справі №2-199/12, 28.08.2014 було видано виконавчий лист, який у травні 2015 року було подано до виконання. Постановою державного виконавця Богунського ВДВС від 26.06.2017 виконавчий лист було повернуто стягувачу. Зазначає, що по виконавчому провадженню не було встановлено заборони щодо звернення стягнення на його майно та кошти, а також заборони проведення інших виконавчих дій щодо нього. Вказує, що АТ «УкрСиббанк» не скористалось правом повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначає, що судом першої інстанції не правомірно відмовлено йому у зупиненні провадження до розгляду його скарги на дії ДВС. Вказує, що позивач не надав належного розрахунку із зазначенням конкретних сум за певну кількість днів протягом періоду за які підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати. Зазначає, що суд першої інстанції не мав законних підстав визначати заборгованість станом на 01.01.2025. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

16 червня 2025 року від АТ «УкрСиббанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що по виконавчому листу №2-199/12 від 28.08.2014 відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 від 07.10.2021. Вказує, що відповідачу було відомо про вказане вище виконавче провадження та про постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.10.2021 ще у 2021 році. Зазначає, що з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача сплати заборгованість за кредитним договором не припинилося, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення. Вказує, що за прострочення погашення суми боргу 313 210,83 грн., що підлягає стягненню за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2013 у справі №2-199/12 з відповідача необхідно стягнути 3% річних у сумі 46 054,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022, а разом - 184 899,61 грн. Зазначає, що наявна в матеріалах справи довідка-розрахунок є належним доказом у справі, відповідає вимогам до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 27 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 36 100,00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 160 640,00 грн за курсом Національного банку України, на день укладання цього договору, зі сплатою відсотків за використання кредитними коштами, у розмірі 8,99% річних.

Відповідно до п.1.2.1 договору надання кредиту (грошових коштів) здійснено у наступний термін: 27 жовтня 2006 року по 27 жовтня 2016 року.

Згідно з додатковою угодою №1 до вищевказаного договору (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009, серед іншого, було змінено кінцевий термін повернення кредиту за договором, а саме - позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у термін, не пізніше 27 жовтня 2025 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту, відповідно до умов договору. Також сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме - №0, так і реєстраційний номер договору у системі обліку банку, а саме - №1.

Крім того, 27 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0/п, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед АКІБ «УкрСиббанк» у повному обсязі, що виникли з кредитного договору №0 від 27.10.2006 та кредитного договору №0 від 27.10.2006, як існуючих у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

У свою чергу, 30.01.2009 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду №1 до вказаного вище договору поруки (згода забезпечувати змінене зобов`язання).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2013 року у справі №2-199/12 стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 у сумі 313 210,83 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» по 850 грн судового збору та по 60 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

Відповідно до виписки за кредитним договором, ОСОБА_1 на 01.01.2025 має заборгованість у розмірах: основний борг - 28 278,66 грн.; прострочений основний борг - 1 312 358,88 грн.; основний борг - 25 605,71 грн.; прострочений основний борг - 1 188 312,35 грн.; відсотки в т.ч. прострочені - 45 120,49 грн.; відсотки прострочені - 2 093 956,21 грн.; відсотки прострочені - 45 120,43 грн.; відсотки прострочені - 2 093 953,43 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_1 станом на 01.01.2025 має заборгованість за кредитом у розмірі 28 278,66 швейцарських франків.

Також, згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 станом на 01.01.2025 має загальний залишок заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 26 251,03 швейцарських франків.

Крім того, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін ОСОБА_1 станом на 01.01.2025 має загальний залишок заборгованості за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін у розмірі 19 294,79 швейцарських франки.

Всього заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1 від 30.01.2009 складає 73 829,37 швейцарських франків, що еквівалентно 3 426 280,79 грн.

Згідно з розрахунком суми 3% річних, наведеним представником позивача у позовній заяві, усього 3% річних становить - 46 054,40 грн., з яких - 17 762,92 грн за період з 02.04.2017 по 20.02.2019 та 28 291,48 грн за період з 21.02.2019 по 23.02.2022.

Відповідно до розрахунку суми інфляційних витрат, наведеним представником позивача у позовній заяві, сума інфляційних втрат становить - 138 845,20 грн., з яких - 68 436,57 грн за період з 02.04.2017 по 20.02.2019 та 70 408,64 грн за період з 21.02.2019 по 23.02.2022.

Також встановлено, що постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС м. Житомир Левківською Л.І. від 26 червня 2017 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_4 виконавчий лист №2-199/12 від 28.08.2014 був повернутий на підставі п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі Левківською Л.І. від 07 жовтня 2021 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-199/12 від 28.08.2014.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2013, ухвалене у справі №2-199/12, відповідачем не виконано у повному обсязі, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України в межах строку загальної позовної давності з урахуванням строків дії карантину та воєнного стану в Україні, на які він продовжується. Відповідачем не спростовано доводи позивача щодо порушення умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру заборгованості, свого розрахунку заборгованості та доказів на його підтвердження, відповідач та його представник не надали.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання перед АТ «УкрСиббанк», яке визначено судовим рішенням від 15 квітня 2013 року у справі №2-199/12, у загальній сумі 313 210,83 грн.

Рішення суду у справі №2-199/12 відповідач не виконав, а відтак, в цій справі правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, встановивши, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2013 року у справі №2-199/12, яке на даний час не виконано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення.

Розрахунок 3% річних визначений позивачем вірно, оскільки правильно взято базову суму, яка визначена судовим рішенням, а саме 313 210,83 грн для здійснення обчислення сум, визначених статтею 625 ЦК України.

Колегія суддів перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача АТ «УкрСиббанк» трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 46 054,40 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача АТ «УкрСиббанк» інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 138 845,20 грн з огляду на наступне.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19).

Суд першої інстанції, стягуючи інфляційні втрати на вищезазначені положення закону та висновки Верховного Суду уваги не звернув, не врахував, що укладений між сторонами кредитний договір №0 від 27 жовтня 2006 року надавався у швейцарських франках в сумі 36 100.

Тобто передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню взагалі не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» інфляційних втрат у розмірі 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-199/12 від 28.08.2014 і, що вимоги про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки щодо актуальної вимоги і не допускається щодо вимоги строк пред`явлення якої минув з огляду на наступне.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

В даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2013 року у справі №2-199/12, за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним.

При цьому, та обставина, що АТ «УкрСиббанк» пропущено строк на пред`явлення виконавчого листа у справі №2-199/12 до виконання не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 по справі №916/190/18).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Крім того, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового розподілу судових витрат.

Так, згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 05.09.2023 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю II групи з 05.09.2023 довічно, а відтак відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Проте, суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача, який є особою з інвалідністю II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Частинами 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За наведених вище обставин судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в сумі 3028 грн слід компенсувати АТ «УкрСиббанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 та в частині розподілу судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги та нового розподілу судових витрат, а в решті підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» інфляційних втрат у розмірі 138 845,20 грн за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в сумі 3028 грн компенсувати Акціонерному товариству «УкрСиббанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 липня 2025 року.

Головуючий

Судді