УХВАЛА

04 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 347/2290/24

провадження № 61-9854ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів, визнання боргу безпідставним та зобов`язання щодо його списання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- зобов`язати Івано-Франківську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» та ТОВ ГК «Нафтогаз України» в узгоджений з позивачем час провести звірку витрат природного газу, нарахувань та оплат (помісячно) за адресою: АДРЕСА_1 з наданням відповідних детальних роз`яснень по нарахуванням за спожитий природний газ;

- визнати борг за споживання природного газу у сумі 1 222,30 грн таким, що нарахований ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на особовий рахунок № НОМЕР_1 безпідставно та зобов`язати списати нараховану заборгованість;

- стягнути з відповідачів в солідарному порядку відшкодування в сумі 8 985,24 грн за субсидію житлово-комунальних послуг за опалювальний період з 01 жовтня 2023 року по 30 квітня 2024 року;

- стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Косівський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 03 квітня 2025 року позов задовольнив частково.

Визнав борг за спожитий природний газ у сумі 1 222,30 грн таким, що нарахований ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на особовий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 безпідставно та зобов`язав ТОВ «ГК «Нафтогаз України» списати з особового рахунку № НОМЕР_1 нараховану заборгованість у сумі 1 222,30 грн.

Стягнув з Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» в солідарному порядку - 8 985,24 грн в порядку відшкодування за субсидію житлово-комунальних послуг за опалювальний період з 01 жовтня 2023 року по 30 квітня 2024 року та 2 000,00 грн моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» в узгоджений з ОСОБА_1 час провести звірку витрат природного газу, нарахувань та оплат (помісячно) за адресою: АДРЕСА_1 з наданням відповідних детальних роз`яснень по нарахуванням за спожитий природний газ відмовив.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 03 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Є. О. залишив без задоволення.

Апеляційні скарги Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» задовольнив.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року скасував.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ ГК «Нафтогаз України», Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживачів, визнання боргу безпідставним та зобов`язання щодо його списання відмовив.

28 липня 2025 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 липня 2025 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживачів. Ціна позову станом на 01 січня 2025 року не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та становить 30 207,54 грн (3 028,00 грн х 60 = 181 680,00 грн).

Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів, визнання боргу безпідставним та зобов`язання щодо його списання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко