Житомирський апеляційний суд
Категорія 5 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №296/11384/15-ц за заявою ОСОБА_1 , поданої адвокатом Сачком Андрієм Вікторовичем, про ухвалення додаткового рішення

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктів нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої адвокатом Сачком Андрієм Вікторовичем,

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 21 лютого 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Драча Ю.І. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_3 через адвоката Сачка Андрія Вікторовича звернулася до суду з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою ( ОСОБА_1 ) користь витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2024 року позов задоволений частково. В судовому засіданні представником позивача здійснено застереження щодо витрат на правничу допомогу та зауважено, що відповідні докази будуть подані протягом п`яти днів з моменту отримання рішення суду. Рішення суду отримано 09 грудня 2024 року поштовим листом Укрпошти.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 21 лютого 2025 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через адвоката Сачка А.В. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що рішення суду першої інстанції отримано 09 грудня 2024 року поштовим листом Укрпошти. Заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана 13 грудня 2024 року. Підстави для відмови у задоволенні заяви, на думку сторони позивача, є помилковими та надуманими з боку суду. Як прослідковується із звукозапису судового засідання 11 листопада 2024 року вступна та резолютивна частини рішення суду не оголошувалися за участі представників сторін. Як виявилося, і це відображається в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вступна та резолютивна частина рішення суду надіслано судом до реєстру в той же день, що і повний текст рішення суду (тобто, 22 листопада 2024 року, і надано доступ 25 листопада 2024 року). B матеріалах справи наявне повідомлення про дату отримання рішення суду позивачем, що не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Сторонам до 09 грудня 2024 року не було відомо про результат розгляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином (а.с.6 т.3). Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Клопотань про відкладення судового засідання не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.3 частини першої ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до змісту абзацу першого частини восьмої ст.141 ЦПК України, яким унормований інститут судових витрат, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Одночасно із цим, згідно з частиною четвертою ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 виснувано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено.

У подальшому від вказаної вище правової позиції Верховний Суд не відступав (постанова від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19).

Отже, у разі доведення обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості обставина відсутності підтвердження понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу не має правового значення для вирішення питання щодо їх розподілу між сторонами за наслідками розгляду справи, оскільки витрати на оплату професійної правничої допомоги можуть бути як фактично сплаченими, так і лише мають бути сплаченими.

Відповідно до абзаців другого та третього частини восьмої ст.141 ЦПК України докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що в судовому засіданні в суді першої інстанції 11 листопада 2024 року представник позивача Сачок А.В. зробив заяву про подання доказів щодо витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктів нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна задоволений частково (а.с.141-149 т.2).

Після ухвалення рішення в справі (11 листопада 2024 року) та після закінчення п`ятиденного строку після ухвалення рішення, передбаченого частиною восьмою ст.141 ЦПК України (18 листопада 2024 року, із урахуванням вихідних днів), представник позивача Сачок А.В. 13 грудня 2024 року через засоби поштового зв`язку подав заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої долучив: акт №1 виконаних робіт по наданню правничої допомоги; договір про надання правової допомоги від 11 січня 2019 року, договір про надання правової допомоги від 14 лютого 2022 року, докази направлення заяви з додатками для відповідача (а.с.157-162 т.2). При цьому в заяві про стягнення витрат на правничу допомогу відсутнє прохання про поновлення пропущеного п`ятиденного процесуального строку.

Згідно з частинами першою та другою ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та третьої ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Враховуючи, що представник позивача Сачок А.В. звертаючись із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу не просив поновити строк для подання доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, заяву про стягнення витрат на правничу допомогу слід залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявне в матеріалах справи повідомлення про дату отримання рішення суду позивачем, а тому суд повинен був задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень частини восьмої ст.141 ЦПК України, оскільки п`ятиденний строк відраховується з моменту ухвалення рішення суду, а не з моменту отримання стороною копії судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц.

Отже, з огляду на викладене вище, апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує ухвалу суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким залишає заяву позивача ОСОБА_1 , подану адвокатом Сачком Андрієм Вікторовичем, про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, - без розгляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Сачком Андрієм Вікторовичем, задовольнити частково.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 21 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Сачком Андрієм Вікторовичем, про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: