КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/2408/24 Головуючий у суді І інстанції Якимець О.І.
Провадження № 22-ц/824/4289/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року акціонерне товариство (далі - АТ) «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором від 26 липня 2021 року № 631737576 у розмірі 41 333,62 грн та суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 26 липня 2021 року між АТ «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_2 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631737576 (далі - кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним, комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку їх невиконання позичальником останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 41 333,62 грн, яку позивач просив стягнути з неї разом із судовими витратами.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 липня 2021 року № 631737576 у розмірі 41 333, 62 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачка порушила умови взятого на себе зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування коштами в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, тому позивач вправі задовольнити свої вимоги шляхом стягнення в судовому порядку суми заборгованості, розмір якої відповідає умовам договору і не спростований відповідачкою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідачка в особі представника - адвоката Кравченка С.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції позивач порушив вимоги частини сьомої статті 9, частини третьої статті 12 Закону України «Про споживчий кредит» в частині надання всієї інформації про кредит в доступній формі (весь текст одним розміром шрифту, який добре доступний для сприйняття). Як свідчить доданий до позову паспорт споживчого кредиту та акцепт пропозиції, суттєві умови договору викладені шрифтами різної жирності і дуже дрібним розміром, вони фактично нечитабельним, в тому числі з урахуванням вад зору.

Відповідачка вважає, що позивач, свідомо порушуючи закон про спосіб викладення інформації для споживача, приховав від неї істотні умови договору, чим увів в оману, тобто сторони не досягли згоди по суттєвій умові договору - інформації про фактичну вартість кредиту та порядку її формування/зміни, а тому відсутні підстави вважати укладеним кредитний договір.

З урахуванням наведеного, на її думку, стягненню підлягають лише надані позивачем кошти, а відсотки за користування чужими коштами на підставі кредитного договору, який є неукладеним стягуватись не можуть.

Відзив банку на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов, що в силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргуслід залишити без задоволенняз таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 26 липня 2021 року між АТ «Альфа-Банк», яке 30 листопада 2022 року змінило найменування на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_2 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 631737576, відповідно до якої відповідачці надано кредитні кошти в сумі 31 000 грн строком на 12 місяців з можливістю пролонгації та зі сплатою 35,99 % річних.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику грошових коштів у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості і виписки по картковому рахунку за період з 26 липня 2021 року по 22 січня 2023 року заборгованість відповідачки складає 41 333,62 грн.

У зв`язку з наявністю вказаної заборгованості позивач надіслав відповідачці досудову вимогу від 06 листопада 2023 року щодо виконання договірних зобов`язань та сплати заборгованості за договором у розмірі 41 333,62 грн, яка залишилась без виконання із сторони позичальника.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин третьої, четвертої, шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У цивільному судочинстві також діє принцип диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Як вбачається із матеріалів справи, до позовної заяви додано пакет документів, які свідчать про те, що кредитний договір № 631737576, який укладено між сторонами 26 липня 2021 року, включає всі документи, підписані банком та відповідачкою, зокрема акцепт пропозиції про укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту.

Даний кредитний договір укладено в електронній формі, тобто укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, що являють собою дані у електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (довідка про ідентифікацію позичальника наявна в матеріалах справи).

За таких обставин, оскільки кредитний договір укладений в електронній формі, доводи апеляційної скарги про те, що інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладена шрифтами різної жирності і дуже дрібним розміром та фактично нечитабельною, є голослівними, оскільки вимоги частини сьомої статті 9, частини третьої статті 12 Закону України «Про споживчий кредит» щодо надання всієї інформації про кредит в доступній формі (весь текст одним розміром шрифту, який добре доступний для сприйняття) стосується лише договору у паперовій формі.

Електронний документ може бути роздрукований споживачем в будь-якому форматі, який є зручним для його сприйняття.

Інших доводів на спростовування зроблених судом першої інстанції висновків апеляційна скарга не містить.

Суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони відповідачки.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року у даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідачки у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній