Справа № 490/7038/24
Провадження № 22-з/812/62/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
18 липня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого -Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,
за участі представника позивача - Герасимовської Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 адвоката Герасимовської Наталі Миколаївни про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Герасимовська Н.М. подала на нього апеляційну скаргу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Герасимовською Н.М. задоволено.

Рішення Баштанського районного суду від 18 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень на кожну дитину, щомісячно до досягненню дітьми повноліття, починаючи з 08 липня 2025 року.

10 липня 2025 року від представника ОСОБА_1 , адвоката Герасимовської Н. М. надійшла заява про ухвалення у цій справі додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги у розмірі 30 000 грн. за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

Представник відповідача Ротар А.Л. заперечувала проти задоволення заяви, зазначаючи про те, що витрати на правничу допомогу є явно завищеними, не відповідають критерію їх реальності та є неспівмірними із складністю справи, суттю спору, необхідністю надання адвокатом послуг під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції та їх характер, обсяг виконаної адвокатом роботи, критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значимість, розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Як свідчить судова практика, при зменшенні витрат на правову допомогу слід також ураховувати чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (див. постанову Верховного Суду №910/20852/20).

При зверненні до суду з уточненою позовною заявою представник позивача зазначала, що попередній розрахунок вартості наданих послуг за суд першої інстанції -14000 грн. ( т.1 а.с.123-127). На підтвердження понесення попередніх витрат на правничу допомогу стороною позивача було надано договір про надання правової допомоги № 23.12/24 від 23.12.2024 р., попередній розрахунок вартості наданих послуг та виконаних робіт до цього договору від 17 лютого 2025 року на 14 000 грн.

Сторона відповідача не скористалася своїм процесуальним правом та у відзиві на позовну заяву заперечень щодо співмірності розміру судових витрат не висловлювала.

На підтвердження понесених витрат щодо надання правової допомоги за участь представника позивача у суді першої та апеляційної інстанції надала: договір про надання правової допомоги № 23.12/24 від 23 грудня 2024 року, акт приймання передачі до договору 23.12/24 від 23 грудня 2024 року від 10 липня 2025 року на суму 10000 грн., що включа: ознайомлення з матеріалами справи 5000 грн., складання та направлення клопотання про доручення доказів 2000 грн., складання та направлення уточненої позовної заяви 2000 грн, отримання ухвалених судових рішень 1000 грн.; договір про надання правової допомоги №21.05/25 від 21 травня 2025 року за умовами якого оплата гонорару складається: складання та направлення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції 15000 грн., участь у судовому засіданні в інтересах клієнта в режимі відеоконференції 5000 грн. за кожне судове засідання, акт приймання передачі до договору №21.05/25 від 21 травня 2025 року що включає: складання на направлення до суду апеляційної скарги 15000 грн, участь у судовому засіданні 5000 грн.

На підтвердження оплати наданих послуг адвокат надала копії платіжних інструкцій від 22 травня 2025 року про сплату 20000 грн., від 09 липня 2025 року про сплату 10000 грн.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №908/574/20, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №911/2130/21).

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

Отже, з огляду на вимоги частини 8 статті 141 ЦПК України, заявник мав до закінчення судових дебатів у справі в суд першої інстанції у заяві про розгляд справи за відсутності сторони, у апеляційній скарзі зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору, та повідомити про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи й подати відповідні докази (що існують на день ухвалення рішення по суті спору) понесених ним витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів.

Вказане положення, яке встановлює окремий п`ятиденний строк для подання доказів понесених судових витрат, прямо не пов`язує його перебіг із моментом складення повного судового рішення чи його вручення учаснику справи. Тому, такий строк обчислюється саме з дня ухвалення (проголошення) судового рішення незалежно від дати складення повного тексту, за умови дотримання вимоги щодо попереднього повідомлення суду про намір подати таке клопотання.

Як вбачається із змісту уточненої позовної заяви, з якою представник позивача звернувся до суду 17 лютого 2025 року, вбачається, попередній розрахунок можливих понесених витрат складає 14000 грн. При цьому посилалася на те, що остаточні документи будуть подані суду під час судових дебатів і залежить від тривалості розгляду справи і обсягу наданої правової допомоги.

Представник позивача адвокат Герасимовська Н.М., звертаючись 16 квітня 2025 року до суду із заявою просила розглядати справу 18 квітня 2025 року без їх участі, позовні вимоги підтримують. Вимог щодо виконання приписів частини 8 статті 141 ЦПК України заява не містить.

Як вбачається із матеріалів справи, упродовж усього часу її розгляду про намір подати клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу позивач або його представник до 18 квітня 2025 року у суді першої інстанції не заявив, а попередній розрахунок викладений у уточненій позовній заяві, не є такою заявою у розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Більш того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, зокрема, в апеляційній скарзі, апелянт не зазначала про відшкодування витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, у судовому засіданні не повідомила, що докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані до суду у порядку, визначеному ЦПК України.

Оскільки можливість подати докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є невід`ємною частиною умови про попереднє заявлення стороною відповідного клопотання до закінчення судових дебатів, і сама по собі подача документів протягом п`яти днів є недостатньою, колегія суддів приходить до висновку, що позивач та його представник не дотримався визначальної для вирішення питання про відшкодування судових витрат умови - не заявили про свій намір подати таке клопотання до завершення судових дебатів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Герасимовської Наталі Миколаївни про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 133, 141, 270,389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Герасимовської Наталі Миколаївни про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний тест постанови складено18 липня 2025 року.