Справа № 153/638/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1640/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 рокуСправа № 153/638/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

секретар судового засіданні Куленко О. В.

учасники справи:

заявник (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН», Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ямпільський відділ державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 червня 2025 року, постановленуу складі судді Гаврилюк Т. В. в м. Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником у справі №153/638/16-ц, в якій просила замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа від 26.12.2016 виданого Ямпільським районним судом Вінницької області по справі №153/638/16-ц, а саме Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі- ПАТ «УкрСиббанк») на його правонаступника ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що 17 жовтня 2016 року Ямпільський районний суд Вінницької області у справі №153/638/16-ц постановив рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №71-255 від 30.03.2006 року в розмірі 21 090,14 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 1 052,09 гривень та 8 049,44 гривень понесених судових витрат по оплаті судового збору.

26.12.2016 по справі видано виконавчі листи, які було звернено до примусового виконання. Виконавчі документи перебувають на виконанні Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(надалі Ямпільський ВДВС): ВП №57216618, та ВП №57224312.

На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008, загальними зборами Акціонерів Банку 17 жовтня 2018 року було прийнято рішення про зміну типу товариства із публічне акціонерне товариство на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Приватного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на Акціонерне товариство «УКРСИББАНК».

27.01.2025 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» укладено договір факторингу №27/01/1/2025 за кредитним договором №71-255 від 30.03.2006.

27.01.2025 ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» та ОСОБА_1 уклали попередній договір, а 29.01.2025 ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» та ОСОБА_1 уклали Договір про відступлення прав вимоги (цесії) за кредитним договором №71-255 від 30.03.2006.

Пославшись на викладене, заявник просила замінити стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ямпільським районним судом Вінницької області по справі № 153/638/16-ц.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 червня 2025 року в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у даній цивільній справі відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дав невірну оцінку правовідносинам, які склалися. Внаслідок укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором відбулась заміна кредитора, а саме ОСОБА_1 набула статусу нового кредитора/стягувача з примусового виконання рішення Ямпільського районного суду Вінницької області у цій справі. Суд невірно застосував судову практику, на яку послався, відступлення права вимоги ніким не оспорюється, вона набула права вимоги за зобов`язанням, відносно якого ухвалено судове рішення.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржувана ухвала суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, перевіривши її законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

По справі встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

- 30.03.2006 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит у іноземній валюті в сумі 10000 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язалась виконувати умови договору та повернути кредит у повному обсязі в термін встановлений графіком погашення кредиту, але не пізніше 29.03.2021 (а.с.8-17);

-рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №71-255 від 30.03.2006 року в розмірі 21 090,14 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 1 052,09 грн., а також 8 049,44 грн. понесених судових витрат по оплаті судового збору(а.с.18-21);

- 26 грудня 2016 року Ямпільським районним судом Вінницької області видано окремо на кожного з солідарних боржників виконавчі листи про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №71-255 від 30.03.2006 року в розмірі 21 090,14 доларів США та пенею за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 1 052,09 грн. (а.с.22-23, 26-27).

За цими виконавчими листами 17.09.2018 року відкрито виконавче провадження № 57224196 (боржник ОСОБА_2 ) (а. с. 28 29) та виконавче провадження № 57224312 (боржник ОСОБА_3 ) (а. с. 32 33);

- 26 грудня 2016 року Ямпільським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 8 049 гривень 44 копійки понесених судових витрат по оплаті судового збору (а.с.24-25).

За цим виконавчим листом 14.09.2018 року відкрито виконавче провадження № 57216618 (боржник ОСОБА_2 ) (а. с. 30-31);

-27 січня 2025 року між АТ «УКРСИББАНК» (первісний кредитор) та ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН»(новий кредитор) укладено Договір факторингу №27/01/1/2025, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредиторові право грошової вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором №71-255 від 30.03.2006 та договорами забезпечення, укладеними на виконання цього договору. (а.с.34-49);

-27 січня 2025 року між ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» та ОСОБА_1 укладено Попередній договір, за яким зобов`язались укласти договір цесії відносно вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після оплати ОСОБА_1 обумовлених сум. (а. с. 50 52) ОСОБА_1 сплатила кошти, обумовлені Попереднім договором, що підтверджується квитанціями № 232282579 та №232249281 (а.с. 53-53) та платіжним дорученням № 232249281 (а. с. 55);

-29 січня 2025 року між ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого до ОСОБА_1 перейшло право кредитора за кредитним договором №71-255 від 30.03.2006 року та договорами забезпечення, що укладені з метою забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним(и) договором(ами), зокрема права, що виникають за договором поруки №62-255 від 30.03.2006, що укладений між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з усіма додатками та додатковими угодами, а також договір іпотеки (реєстрований №734) від 30.06.2006, що укладений між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_2 , з усіма додатками та додатковими угодами (а.с.50-63).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Однак із такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на таке.

Згідно із ст. 129 Конституції України та ст. 2 ЦПК України однією з основних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, п. п. 1 і 2 частини ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах

Отже, під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків сторони, яка вибула.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або безпосередня вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд перевіряє наявність правонаступництва у цивільних відносинах.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, через що припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України саме за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, який набув від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, зокрема й право бути стороною виконавчого провадження.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09.

За таких обставин та неведеного правового регулювання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 оскільки, що хоч і фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, однак предметом судового розгляду у даному випадку є заява про заміну сторони виконавчого провадження, а не оспорювання договору про відступлення прав вимоги.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що укладені 29.01.2025 року між ТОВ «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» та ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги (цесії) у визначеному законом порядку недійсним визнаний не був, а учасники справи не заявляли вимог про недійсність (нікчемність) цього договору.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.

З наведеного виходить, що в матеріальних правовідносинах ОСОБА_1 є правонаступником АТ «УкрСиббанк».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (п. 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19).

Таким чином, суд першої інстанції вдався до оцінки договору відступлення прав вимоги (цесії) за кредитним договором та за договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань за ним, не врахувавши, що відповідно до вимог ст. 204 ЦК України дійсність договору презюмується.

Крім того, місцевий суд ототожнив суть договору факторингу та договору відступлення права вимоги (цесії), що випливає з його помилкових висновків про неможливість заміни кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги, у контексті правовідносин, що склалися.

Верховний Суд у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 дійшов висновку, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному ст. 204 ЦК України.

Покликання суду першої інстанції на правові висновки, викладені в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 8.11.2023 у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22), від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц, від 16.03.2021 у справі № 906/1174/1 є помилковим, оскільки в усіх цих справах Велика Палата вирішувала питання заміни кредитодавця з фінансової установи на юридичну чи фізичну особу, які не вправі наддавати фінансові послуги, натомість в справі що розглядається вирішується питання заміни стягувача у виконавчому провадженні, тобто кредитні відносини (які є фінансовою послугою з боку кредитодавця) та відносини, пов`язані із забезпеченням виконання за кредитним договором вже припинили своє існування з набранням законної сили рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року, ухваленого у цій справі, де був вирішений спір між Кредитором (АТ «УкрСиббанк») та боржником і поручителем ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за обставинами справи, яка переглядається, звернення правонаступника первісного кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача Публічне Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № 57224196, № 57224312, № 57216618 з примусового виконання виконавчих листів № 153/638/16-ц, виданих 26 грудня 2016 року Ямпільським районним судом Вінницької області на виконання рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року у справі № 153/638/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборговансоті за кредитним договором, процентів, нарахованих за кредитом та пені.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк