Провадження № 2/591/1961/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 року Зарічний районний суду м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Кирионенко В.В.

представника позивачки Сідельника К.О.

представника відповідача Москвічова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сідельника Кирила Олеговича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сідельника К.О. звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та свої вимоги обгрунтовує тим, що 04 вересня 2015 року між стороанми було укладено шлюб.

За час шлюбу було набуто право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Сімейне життя в сторін не склалося, і останні 3 роки вони з чоловіком проживають за окремими адресами і фактично більше не проживають як одна сім`я. Спільного господарства не ведуть, дітей від шлюбу немає. Позивач підняла питання про розірвання шлюбу та розділ майна подружжя.

Відповідач погоджується розірвати шлюб, але не погоджується на поділ набутого у шлюбі майна, а саме квартиру, яка складається з 1 (однієї) кімнати загальною площею 33,77 м. кв., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач стверджує, що квартира набута ним особисто і позивачка немає до неї ніякого відношення, проте в самому договорі купівлі-продажу такого не зазначено. Проте у п.4.2 вказано, що угода купівлі-продажу квартири вчиняється за згодою дружини ОСОБА_1 .

Будь-яких домовленостей, або договорів про одноособове право власності на нерухоме майно між позивачем та відповідачем не укладалися, тому на підставі ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Позивач намагався вирішити це питання мирним шляхом, але відповідач на контакт не пішов.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 04 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції актовий запис №669; виділити та визнати 1/2 частини право власності на 1 (однокімнатну) квартиру загальною площею 33, 77 м. кв, за адресою АДРЕСА_1 за позивачкою, набуту під час шлюбу, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17 січня 2015 року, об 11 год. 20 хв.

28 листопада 2024 року від відповідача ОСОБА_2 в особі представника адвоката Москвічова А.С. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що відповідач має рідкісне захворювання нірок, а саме ниркову хронічну недостатність 5 стадія та повинен пожиттєво проходити процедуру гемодіалізу, або пройти процедуру трансплантації та потребує постійного догляду, та має інвалідність першої групи пожиттєво.

04 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, однак твердження про те, що об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 101, а саме однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності є хибним та не заслуговує на увагу з наступних підстав.

Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачем 22 вересня 2017 року було відчужено нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала відповідачу на праві приватної власності, за що він отримав 98 727 (дев`яносто вісім тисяч сімсот двадцять сім) грн 00 коп.

Право власності на зазначену вище трьокімнатну квартиру у відповідача було встановлено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Цирулик В.В. в договорі купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2018 року зареєстрованого за номером 1242.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зазначено підстави та час виникнення у відповідача права власності на Квартиру, а саме: 78/100 частки квартири на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2005 р., засвідченого приватним нотаріусом СМНО Арєшиною О.М. та зареєстрованим за номером 528 та 22/100 частки Квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2007, засвідченого приватним нотаріусом СМНО Арєшиною О.М. та зареєстрованим за номером 914.

Отже право власності на відчужену трикімнатну квартиру 22 вересня 2018 року виникло у Відповідача на 78/100 частки у 2005 році та 22/100 частки у 2007 році.

Враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2018 року зареєстрованого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Цирулик В.В. за номером 1242 не оскаржувався, а тому вважає, що позивачка не заперечує та підтверджує той факт, що відчужене нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101 була придбано відповідачем до укладання шлюбу з Позивачем.

В квітні 2018 року ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно за реєстраційним номером 101, а саме однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що наразі є предметом позову.

Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу Квартири від 05 квітня 2018 року, засвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., зареєстрованим за номером 496 (знаходиться в матеріалах справи), ціна договору складає 200 000 грн. 00 коп.

Враховуючи то факт, що у відповідача після відчуження трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не вистачало коштів на придбання нерухомого майна за реєстраційним номером 101, а саме однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому ОСОБА_2 був вимушений звернутись до свого рідного брата ОСОБА_3 для отримання необхідної суми грошових коштів в національній валюті у вигляді позички в сумі 120 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою про отримання відповідачем у ОСОБА_3 грошових коштів в зазначеній сумі.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже Договір купівлі-продажу від 05 квітня 2018 року, засвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., зареєстрований за номером 496, на підставі якого ОСОБА_2 набув у власність нерухоме майно за реєстраційним номером 101, а саме однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було укладено не в інтересах сім`ї, а в особистих інтересах, про що також свідчить його реєстрація.

Позивачем не надано жодного доказу, який може довести той факт, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї.

Отже враховуючи зазначене вище, вважає повністю доведений факт, що до нерухомого майна за реєстраційним номером 101, а саме однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 неможливо застосовувати норму ст. 60 Сімейного кодексу України та останнє не підлягає поділу, як спільна сумісна власність, а потрібно розглядатись, як майно, що є особистою приватною власністю чоловіка.

Посилаючись на вказане, просить суд позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задовільнити частково, а саме розірвати шлюб між сторонами; в задоволені інших позовних вимог - відмовити (а.с. 47-51).

17 січня 2025 року протокольною ухвалою головуючого підготовче за сідання відкладено до 02 квітня 2025 року, 09 год. 20 хв.для надання можливості учасникам справи скористатися процесуальними правами та витребування доказів.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 10 липня 2025 року об 11 год. 00 хв.

10 липня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Москвічова А.С. надійшло клопотання про долучення доказів у справі, в якому також зазначає, що у відповідача після відчуження трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не вистачало коштів на придбання нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому він був вимушений звернутись до свого рідного брата ОСОБА_3 для отримання необхідної суми грошових коштів в національній валюти у вигляді позички в сумі 120 000 грн. 00 коп.

02 липня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір дарування грошей та зареєстровано в реєстрі за номером 1056.

Відповідно до умов Договору, дарувальник ( ОСОБА_3 ), розуміючи умови цієї угоди, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз безоплатно передає у власність обдаровуваному ( ОСОБА_2 ) гроші у сумі 120 000 гривень 00 копійок.

Оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні будь-які матеріально-грошові зобов`язання, окрім надання ОСОБА_3 відповідачу позички в сумі 120 000 грн. 00 коп., то грошові кошти в зазначеній сумі, які були отримані відповідачем для купівлі однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , були подаровані та не можуть розглядатись як позичка.

Рішення про дарування зазначених вище коштів було прийнято до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, так-як їх відносини почали руйнуватись, але змогли укласти договір лише зараз, так-як відповідач постійно перебуває за межами України, про що вказує відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України №19/56167-25-Вих від 09.07.2025р. на адвокатський запит щодо виїзду за межі України та в`їзд на територію України відповідача.

У клопотання просить суд поновити процесуальний строк та долучити до матеріалів справи Договір дарування грошей від 02 липня 2025 року зареєстрований в реєстрі за номером 1056; відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України №19/56167-25-Вих від 09.07.2025року (а.с.95-97).

10 липня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Москвічова А.С. надійшли додаткові пояснення (а.с.101-103).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача позовні вимоги визнав частково: а саме в частині розірвання шлюбу, у задоволенні позовних вимог щодо поділу майна подружжя просить відмовити з підстав, що викладені у відзиві та додаткових поясненнях.

Позивачка та відповідач в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши думку учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що 04 вересня 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрованоВідділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 669, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4).

Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін.

На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні.

Так як відповідач визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 496, що посвідчений 05 квітня 2018 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В. (а.с.5).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2018 року, укладеним між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), продавець передав у власність покупця однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33, 77 кв.м., житловою площею -16, 5 кв.м.

Відповідно до п.2.1. цього Договору продаж квартири вчиняється за 200000,00 грн.

Згідно п. 4.2 вказаного Договору, цей правочин вчинено за згодою ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В. 05 квітня 2018 року за р. № 495 (а.с. 8, 89).

За змістом заяви, поданій приватному нотаріусу Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В. 05 квітня 2018 року, ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на придбання за ціну та на умовах, що ними попередньо узгоджені, у спільну сумісну власність подружжя квартири під номером АДРЕСА_3 (а.с. 90).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №405476512 від 26 листопада 2024 року встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності 78/100 на підставі договору купівлі-продажу від 11 лютого 2005 року, засвідченого приватним нотаріусом СМНО Арєшиною О.М. та зареєстрованим за № 528, та 22/100 частки квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2007 року, засвідченого приватним нотаріусом СМНО Арєшиною О.М. та зареєстрованим за №914 (а.с. 53-54).

З копії договору купівлі-продажу від 22 вересня 2017 року, вбачається, що відповідачем продано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 ,, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за 98727 грн. 00 коп., договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Цирулик В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1242 (а.с. 55-56).

За зімстом копії розписки від 31 березня 2018 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 120000 грн. 00 коп. (а.с.58-зворот).

16 серпня 2024 року між ОСОБА_8 (дарувальник) і ОСОБА_1 (обдаровувана) укладено договір дарування квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору дарування квартири від 16 серпня 2024 року, договір посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н.М., зареєстровано в реєстрі під № 2210(а.с.73).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 369/3800/19.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц.

Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири АДРЕСА_3 відбувалася в період перебування подружжя ОСОБА_9 у шлюбі, в період їх спільного проживання, що не заперечується відповідачем, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову ОСОБА_2 в особі представника адвоката Москвічова А.С. посилається на те, що придбання квартири відбулось повністю за належні йому грошові коши від продажу квартири в АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності, а також за отримані кошти від свого брата ОСОБА_10 у розмірі 120000 грн. відповідно до боргової розписки.

В той же час суду не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що придбання спірної квартири відбулося саме за рахунок коштів, отриманих від продажу належної відповідачу квартири за адресою АДРЕСА_2 , адже між цими угодами пройшов значний проміжок часу.

Посилання відповідача на те, що частина коштів, отриманих на придбання квартири була отримана у позику від його брата, а не за рахунок спільних коштів подружжя, суд визнає неспроможними, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що зазначені кошти в сумі 120000 грн. 00 коп. були витрачені саме на придбання спірної квартири і є його власними коштами.

Надана відповідачем копія розписки від 31 березня 2018 року, згідно якої він взяв у борг у ОСОБА_3 120000 грн. 00 коп. (а.с.58-зворот), не може бути достовірним доказом того, що отримані грошові кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири. Наявність укладеного 02 липня 2025 року між відповідачем та його братом ОСОБА_3 договору дарування грошових коштів в сумі 120000 грн. жодним чином не доводить обставини того, що подаровані кошти мають будь-яке відношення як до придбання спірної квартири, яка відбулася 05 квітня 2018 року, так і до отриманих 31 березня 2018 року відповідачем за розпискою від 31 березня 2018 року грошових коштів.

До того ж стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування поданої в день укладення договору купівлі-продажу квартири 05 квітня 2018 року нотаріусу заяви позивачки, в якій вона надає згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на придбання за ціну та на умовах, що ними попередньо узгоджені, у спільну сумісну власність подружжя квартири під номером АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_2 в особі представника адвоката Москвічова А.С. не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що сплачені кошти за спірну квартиру, є саме його власними коштами, а отже не доведено його твердження, що вказана квартира належить йому на праві особистої власності.

За нормами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За таких обставин під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбувалося в період перебування подружжя ОСОБА_9 у шлюбі, в період їх спільного проживання, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Оскільки відповідач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору як інвалід І групи, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно компенсувати сплачений позивачем судовий збір в сумі 4981 грн. 55 коп. за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сідельника Кирила Олеговича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 669.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 4981 грн. 55 коп. за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення виготовлене 21 липня 2025 року.

Суддя А.П.Сидоренко