ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/1847/24

Головуючий у першій інстанції Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1012/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова

частина НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Киреєва О.В. від 09 квітня 2025 року, місце ухвалення рішення м. Носівка, у справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (загиблою), заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою про оголошення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим (загиблим) померлим (загиблим) у ході виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та участі у бойових діях, відсічі і стримування збройної агресії, який перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій від дня його вірогідної смерті (загибелі), вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 датою смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначивши місцем смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , населений пункт Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її чоловік, був 15.11.2023 року призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 , і його було направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 року №122 ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2024 року №1, ОСОБА_2 був призначений на посаду командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти. Згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 №204 від 08.02.2024 року, ОСОБА_2 виконував бойові завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. У лютому 2024 року ОСОБА_1 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_3 корінець сповіщення про безвісти зниклого №27, за змістом якого, ОСОБА_2 09.02.2024 року зник безвісти за особливих обставин в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. З рапорту заступника командира з морально психологічного забезпечення 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 №125 від 11.02.2024 року та довідки-доповіді №332 від 12.02.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що під час бойового виходу в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області перестав виходити на зв`язок та не повернувся з бойового виходу ОСОБА_2 . У зв`язку із зазначеним, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2024 року №58 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 . У рамках вказаного службового розслідування, серед іншого, проводились опитування свідків - молодшого сержанта ОСОБА_3 , радіо-телефоніста 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; солдата ОСОБА_4 , стрільця 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; рядового ОСОБА_5 , командира 1 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , які повідомили обставини, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. За результатами службового розслідування, які були оформлені актом службового розслідування, було вирішено рядового ОСОБА_2 , колишнього командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 11.02.2024 року зник безвісти (ймовірно загинув) за особливих обставин під час воєнних дій неподалік населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2024 року №43, ОСОБА_2 вважається таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання. ОСОБА_2 не переховується від правоохоронних органів, у акті службового розслідування зазначено, що факт його зникнення не пов`язаний з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. 14.02.2024 року відомості про зникнення ОСОБА_2 безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 17.04.2024 року № 8, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій). 26.08.2024 року представником ОСОБА_1 був направлений адвокатський запит до Державного підприємства Український національний центр розбудови миру, який виконує функції Національного інформаційного бюро, відповідно до Женевської конвенції про поводження з військовополоненими та про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, щодо надання інформації про перебування військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у полоні. У відповіді № 08-18/16185 від 28.08.2024 року на вказаний адвокатський запит Державним підприємством Український національний центр розбудови миру була надана виписка з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, відповідно до якої, станом на 26.08.2024 року, інформація про перебування ОСОБА_2 відсутня. ОСОБА_1 на підставі наведеного, стверджує, що на даний час відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин, виїхав за межі України тощо. Приймаючи до уваги, що у ході бойових дій 09.02.2024 року ОСОБА_2 вибухом відірвало стопу, а в ніч з 9 на 10 лютого 2024 року близько 00:00-00:30 годин він перестав подавати ознаки життя та був залишений на полі бою без евакуації, є підстави вірогідно припустити його загибель у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини. За викладених вище обставин, ОСОБА_1 просила оголосити свого чоловіка ОСОБА_2 померлим (загиблим), при цьому вказувала, що оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) їй необхідно для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством України. Спір про право з будь-якими особами з приводу оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим), відсутній, оскільки оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) не призводить до негайного та прямого виникнення у ОСОБА_1 права на отримання відповідних соціальних гарантій і виплат, передбачених законодавством України.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 09.04.2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (загиблою). Судом оголошено громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шлях Ілліча Носівського району Чернігівської області, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Носівським РВ УМВС України в Чернігівській області 19.01.1999 року, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, померлим (загиблим) у ході виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та участі у бойових діях, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, який перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій від дня вірогідної смерті (загибелі). Датою смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місцем смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати населений пункт Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року по справі №741/1847/24 у повному обсязі та ухвалити нове рішення на користь Міністерства оборони України. Також апелянт просить стягнути із заявника по справі на користь Міністерства оборони України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 908 грн. 40 коп. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи Міністерства оборони України, задовольнивши заяву ОСОБА_1 , чим порушив норми матеріального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що ключовою ознакою окремого провадження є безспірність. Відтак, у разі встановлення судом під час розгляду справи у порядку окремого провадження можливості виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у будь-якої особи внаслідок підтвердження наявності такого юридичного факту, про який просить заявник, суд має залишити таку заяву без розгляду на підставі існування спору про право, і роз`яснити учасникам справи, що вони мають право звернутися до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження. За доводами апелянта, звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту, ОСОБА_1 зазначає, що оголошення померлим її чоловіка необхідно для отримання свідоцтва про смерть, реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2022 року та іншими нормативно-правовими актами щодо загибелі військовослужбовця при виконанні завдань по захисту Батьківщини. Апелянт стверджує, що задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їх право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право, а також безпосередньо вплине на права та обов`язки Міністерства оборони України, як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки за наслідками задоволення заяви у даній справі, у заявника виникнуть підстави для звернення за виплатою одноразової грошової допомоги. За даних обставин, апелянт заперечує проти розгляду заяви про встановлення юридичного факту, а саме, оголошення ОСОБА_2 померлим у порядку окремого провадження на підставі існування спору про право. Доводи апеляційної скарги вказують, що заявник, звертаючись до суду із заявою про оголошення померлим свого чоловіка, ОСОБА_2 , посилається на статтю 46 ЦК України, та вказує на те, що на момент звернення до суду із заявою її чоловік не з`являється за місцем свого проживання більше 6 місяців від дати, коли його визнано зниклим безвісти за особливих обставин, жодних відомостей про його місце перебування заявнику не надходило. Апелянт звертає увагу на ті обставини, що чоловік заявника ОСОБА_1 визнаний зниклим безвісти за особливих обставин внаслідок участі у бойових діях в районі н.п. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. За доводами апелянта, заява про оголошення ОСОБА_2 померлим має розглядатися із дотриманням положень ч.2 статті 46 ЦК України. Зважаючи на зазначене вище, Міністерство оборони України вважає, що воєнні дії, у розумінні ч.2 статті 46 ЦК України, на території, де зник безвісти чоловік заявника ОСОБА_1 , не завершились, в силу чого у суду першої інстанції були відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим. Апелянт зазначає, що у ч.2 статті 46 ЦК України йдеться мова про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку із воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. За доводами апелянта, строки, сплив яких є передумовою для можливості відкриття провадження у справі про оголошення особи померлою, і які визначені у ч.2 статті 46 ЦК України, ще не почали спливати. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до розгляду дані доводи, та задовольнив заяву ОСОБА_1 , чим порушив норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Міністерства оборони України, у зв`язку із її необґрунтованістю, та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - Матієнко О.Б. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 , та в режимі відеоконференції представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Дічко В.С. просили залишити без задоволення апеляційну скаргу Міністерства оборони України, у зв`язку із її необгрунтованістю, та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року.

В судове засідання апеляційного суду представник заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 , належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.22, том 1).

15.11.2023 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 , і був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 року № 122, ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2024 року №1, ОСОБА_2 був призначений на посаду командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти.

Згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 № 204 від 08.02.2024 року, ОСОБА_2 виконував бойові завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_3 корінець сповіщення про безвісти зниклого №27, за змістом якого, ОСОБА_2 09.02.2024 року зник безвісти за особливих обставин в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2024 року № 58 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 . Із копії матеріалів службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 (а.с.35-74, том 1) вбачається, що із рапорту заступника командира з морально психологічного забезпечення 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 № 125 від 11.02.2024 року та із довідки-доповіді №332 від 12.02.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що під час бойового виходу в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області перестав виходити на зв`язок та не повернувся з бойового виходу ОСОБА_2 . У рамках вказаного службового розслідування, серед іншого, проводились опитування свідків - молодшого сержанта ОСОБА_3 , радіо-телефоніста 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; солдата ОСОБА_4 , стрільця 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; рядового ОСОБА_5 , командира 1 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 . Згідно пояснень ОСОБА_3 , 09.02.2024 року, близько 12 години, він разом із солдатом ОСОБА_4 заступив для виконання бойових завдань на СП Хвиля, де в той час ніс службу рядовий ОСОБА_2 . Цього ж дня, приблизно о 17 години ОСОБА_2 отримав наказ від свого командира ОСОБА_6 про переміщення з позиції ОСОБА_7 до позиції ОСОБА_8 . Через короткий проміжок часу ОСОБА_3 почув зі сторони позиції Море вибух, схожий на вибух протипіхотної міни та дізнався від ОСОБА_4 , що ОСОБА_2 отримав поранення. Евакуювати ОСОБА_2 до пункту евакуації не вдалося, тому що противник продовжував інтенсивний обстріл. Згідно пояснень солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 12 години він заступив для виконання бойових завдань на СП Хвиля, де на той момент ніс службу рядовий ОСОБА_2 09.02.2024 року о 17 годині рядовий ОСОБА_2 отримав наказ від свого командира на переміщення з даної позиції до позиції ОСОБА_8 . ОСОБА_2 переповзав до позиції, і вже під прикриттям дерев він піднявся на ноги, та з наступним кроком пролунав вибух. ОСОБА_2 вибухом відірвало стопу. В цей час противник розпочав інтенсивний обстріл. Після його припинення група на чолі з ОСОБА_9 надала ОСОБА_2 першу медичну допомогу і наклала на ногу турнікет. Обстріли позицій продовжувались, евакуювати ОСОБА_2 на більш безпечну позицію вдалося тільки за декілька годин, проте до стабілізаційного пункту евакуювати було неможливо через інтенсивність обстрілів противника. Згідно пояснень рядового ОСОБА_5 , 09.02.2024 року він разом з іншими військовослужбовцями 3 піхотної роти (капітаном ОСОБА_10 , рядовим ОСОБА_11 , рядовим ОСОБА_12 , старшим солдатом ОСОБА_13 ) тримав спостережний пункт Початок. Рядовий ОСОБА_14 та рядовий ОСОБА_15 відтягнули з позиції Море в сторону позиції Початок пораненого рядового ОСОБА_2 . Він отримав мінно-вибухове поранення ноги, на ногу був накладений турнікет. ОСОБА_16 попросив особовий склад СП Початок відтягнути ОСОБА_2 до їх позиції. Вони протягнули рядового ОСОБА_2 близько 20-30 метрів в сторону СП Початок. Капітан ОСОБА_17 запитав по радіозв`язку дозволу на подальшу евакуацію ОСОБА_2 з СП Початок, проте отримав відмову на покидання позиції взагалі і на евакуацію пораненого, зокрема. По радіостанції вони робили запит на евакуацію рядового ОСОБА_2 , отримували відповідь очікувати. Відповідно до пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_2 перестав подавати ознаки життя в ніч з 9 на 10 лютого 2024 року близько 00:00-00:30 годин. 11.02.2024 року, під час виходу рядового ОСОБА_5 та старшого солдата ОСОБА_18 з позиції Початок в сторону с.Кліщіївка рядовий ОСОБА_5 бачив, що рядовий ОСОБА_2 продовжував залишатись біля СП Початок. За результатами службового розслідування, які були оформлені актом службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 від 31.03.2024 року, було вирішено рядового ОСОБА_2 , колишнього командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 11.02.2024 року зник безвісти (ймовірно загинув) за особливих обставин під час воєнних дій неподалік населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2024 року №43, ОСОБА_2 вважається таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання.

14.02.2024 року відомості про зникнення ОСОБА_2 безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 17.04.2024 року № 8, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій).

Із повідомлення №08-18/16185 Державного підприємства Український національний центр розбудови миру від 28.08.2024 року, а також виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, вбачається, що станом на 26.08.2024 року, інформація про перебування ОСОБА_2 - відсутня.

Станом на 09.04.2025 року, відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України тощо.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року, задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (загиблою), суд першої інстанції, на підставі положень ч.1 статті 293; п.3 ч.2 статті 293, ч.1 статті 306 ЦПК України, ч.2 статті 20 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, із врахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі № 177/11/20, від 07.11.2023 року у справі № 607/159/23, від 26.04.2023 року у справі № 337/3725/22, від 29.03.2023 року у справі №753/8033/22, від 25.10.2023 року справі №607/1612/23, встановивши, що у матеріалах службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 вказані обставини, які із достатньою вірогідністю підтверджують його загибель під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, керуючись положеннями статті 46 ЦК України, із урахуванням конкретних обставин справи, вказав, що оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі під час виконання бойового завдання ОСОБА_2 у районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що за відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у вимозі про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується із принципом правової визначеності. Даний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26.02.2024 року у справі № 686/9938/2, у постанові від 25.04.2024 року у справі № 278/970/23. Проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, і тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд першої інстанції зазначив, що задоволення заяви має для заявника ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки є необхідним для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, згідно чинного законодавства України. Із врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 року у справі № 127/28463/23, відповідно до яких, оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі у бою, суд першої інстанції відхилив доводи Міністерства оборони України про те, що строк шість місяців, передбачений ч.2 статті 46 ЦК України має рахуватись з моменту закінчення воєнних дій. Доводи представника Міністерства оборони України відносно того, що в даному випадку існує спір про право, суд першої інстанції визнав необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи Міністерства оборони України відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимоги заяви ОСОБА_1 , не прийнявши при цьому до уваги норми права, які регулюють дані правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що ключовою ознакою окремого провадження є безспірність. Відтак, у разі встановлення судом під час розгляду справи у порядку окремого провадження можливості виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у будь-якої особи внаслідок підтвердження наявності такого юридичного факту, про який просить заявник, суд має залишити таку заяву без розгляду на підставі існування спору про право, і роз`яснити учасникам справи, що вони мають право звернутися до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження. За доводами апелянта, звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту, ОСОБА_1 зазначає, що оголошення померлим її чоловіка необхідно для отримання свідоцтва про смерть, реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2022 року та іншими нормативно-правовими актами щодо загибелі військовослужбовця при виконанні завдань по захисту Батьківщини. Апелянт стверджує, що задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їх право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право, а також безпосередньо вплине на права та обов`язки Міністерства оборони України, як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки за наслідками задоволення заяви у даній справі, у заявника виникнуть підстави для звернення за виплатою одноразової грошової допомоги. За даних обставин, апелянт заперечує проти розгляду заяви про встановлення юридичного факту, а саме, оголошення ОСОБА_2 померлим у порядку окремого провадження на підставі існування спору про право. Доводи апеляційної скарги вказують, що заявник, звертаючись до суду із заявою про оголошення померлим свого чоловіка, ОСОБА_2 , посилається на статтю 46 ЦК України, та вказує на те, що на момент звернення до суду із заявою її чоловік не з`являється за місцем свого проживання більше 6 місяців від дати, коли його визнано зниклим безвісти за особливих обставин, жодних відомостей про його місце перебування заявнику не надходило. Апелянт звертає увагу на ті обставини, що чоловік заявника ОСОБА_1 визнаний зниклим безвісти за особливих обставин внаслідок участі у бойових діях в районі н.п. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. За доводами апелянта, заява про оголошення ОСОБА_2 померлим має розглядатися із дотриманням положень ч.2 статті 46 ЦК України. Зважаючи на зазначене вище, Міністерство оборони України вважає, що воєнні дії, у розумінні ч.2 статті 46 ЦК України, на території, де зник безвісти чоловік заявника ОСОБА_1 , не завершились, в силу чого у суду першої інстанції були відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим. Апелянт зазначає, що у ч.2 статті 46 ЦК України йдеться мова про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку із воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. За доводами апелянта, строки, сплив яких є передумовою для можливості відкриття провадження у справі про оголошення особи померлою, і які визначені у ч.2 статті 46 ЦК України, ще не почали спливати. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до розгляду дані доводи, та задовольнив заяву ОСОБА_1 , чим порушив норми матеріального права.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 статті 16 ЦК України.

За приписами статей: 3, 4 ЦПК України, захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до п.3 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом ч.2, ч.3 статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.22, том 1).

15.11.2023 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 , і був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 року № 122, ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2024 року №1, ОСОБА_2 був призначений на посаду командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти.

Згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 № 204 від 08.02.2024 року, ОСОБА_2 виконував бойові завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_3 корінець сповіщення про безвісти зниклого №27, за змістом якого, ОСОБА_2 09.02.2024 року зник безвісти за особливих обставин в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2024 року № 58 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 . Із копії матеріалів службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 (а.с.35-74, том 1) вбачається, що із рапорту заступника командира з морально психологічного забезпечення 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 № 125 від 11.02.2024 року та із довідки-доповіді №332 від 12.02.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що під час бойового виходу в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області перестав виходити на зв`язок та не повернувся з бойового виходу ОСОБА_2 . У рамках вказаного службового розслідування, серед іншого, проводились опитування свідків - молодшого сержанта ОСОБА_3 , радіо-телефоніста 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; солдата ОСОБА_4 , стрільця 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; рядового ОСОБА_5 , командира 1 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 . Згідно пояснень ОСОБА_3 , 09.02.2024 року, близько 12 години, він разом із солдатом ОСОБА_4 заступив для виконання бойових завдань на СП Хвиля, де в той час ніс службу рядовий ОСОБА_2 . Цього ж дня, приблизно о 17 години ОСОБА_2 отримав наказ від свого командира ОСОБА_6 про переміщення з позиції ОСОБА_7 до позиції ОСОБА_8 . Через короткий проміжок часу ОСОБА_3 почув зі сторони позиції Море вибух, схожий на вибух протипіхотної міни та дізнався від ОСОБА_4 , що ОСОБА_2 отримав поранення. Евакуювати ОСОБА_2 до пункту евакуації не вдалося, тому що противник продовжував інтенсивний обстріл. Згідно пояснень солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 12 години він заступив для виконання бойових завдань на СП Хвиля, де на той момент ніс службу рядовий ОСОБА_2 09.02.2024 року о 17 годині рядовий ОСОБА_2 отримав наказ від свого командира на переміщення з даної позиції до позиції ОСОБА_8 . ОСОБА_2 переповзав до позиції, і вже під прикриттям дерев він піднявся на ноги, та з наступним кроком пролунав вибух. ОСОБА_2 вибухом відірвало стопу. В цей час противник розпочав інтенсивний обстріл. Після його припинення група на чолі з ОСОБА_9 надала ОСОБА_2 першу медичну допомогу і наклала на ногу турнікет. Обстріли позицій продовжувались, евакуювати ОСОБА_2 на більш безпечну позицію вдалося тільки за декілька годин, проте до стабілізаційного пункту евакуювати було неможливо через інтенсивність обстрілів противника. Згідно пояснень рядового ОСОБА_5 , 09.02.2024 року він разом з іншими військовослужбовцями 3 піхотної роти (капітаном ОСОБА_10 , рядовим ОСОБА_11 , рядовим ОСОБА_12 , старшим солдатом ОСОБА_13 ) тримав спостережний пункт Початок. Рядовий ОСОБА_14 та рядовий ОСОБА_15 відтягнули з позиції Море в сторону позиції Початок пораненого рядового ОСОБА_2 . Він отримав мінно-вибухове поранення ноги, на ногу був накладений турнікет. ОСОБА_16 попросив особовий склад СП Початок відтягнути ОСОБА_2 до їх позиції. Вони протягнули рядового ОСОБА_2 близько 20-30 метрів в сторону СП Початок. Капітан ОСОБА_17 запитав по радіозв`язку дозволу на подальшу евакуацію ОСОБА_2 з СП Початок, проте отримав відмову на покидання позиції взагалі і на евакуацію пораненого, зокрема. По радіостанції вони робили запит на евакуацію рядового ОСОБА_2 , отримували відповідь очікувати. Відповідно до пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_2 перестав подавати ознаки життя в ніч з 9 на 10 лютого 2024 року близько 00:00-00:30 годин. 11.02.2024 року, під час виходу рядового ОСОБА_5 та старшого солдата ОСОБА_18 з позиції Початок в сторону с. Кліщіївка рядовий ОСОБА_5 бачив, що рядовий ОСОБА_2 продовжував залишатись біля СП Початок. За результатами службового розслідування, які були оформлені актом службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 від 31.03.2024 року, було вирішено рядового ОСОБА_2 , колишнього командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 11.02.2024 року зник безвісти (ймовірно загинув) за особливих обставин під час воєнних дій неподалік населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2024 року №43, ОСОБА_2 вважається таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання.

14.02.2024 року відомості про зникнення ОСОБА_2 безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 17.04.2024 року № 8, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій).

Із повідомлення №08-18/16185 Державного підприємства Український національний центр розбудови миру від 28.08.2024 року, а також виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, вбачається, що станом на 26.08.2024 року, інформація про перебування ОСОБА_2 - відсутня.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що надані заявником ОСОБА_1 письмові докази не містять в собі жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , що дає підстави для можливості зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. При цьому, підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевно свідчать про її загибель, а обставини, які дають підставу припускати смерть такої особи. Законодавцем роз`яснено, що для встановлення юридичного факту, а саме, визнання людини померлою, заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи. Будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, виїхав за межі України тощо, у матеріалах даної цивільної справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, оскільки у даній справі наявний спір про право, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року, виходячи із наступного.

Згідно приписів ч.1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч.2 статті 293 ЦПК України).

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи із підходу Європейського Суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський Суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 року у справі №302/991/19 вказав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 вказувала, що оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) необхідне їй для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством України, зокрема, отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої сім`ям загиблих осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року № 168. При цьому, у якості заінтересованих осіб у справі ОСОБА_1 зазначила Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 .

Таким чином, оголошення фізичної особи померлою у даному випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 306 ЦПК України, вказала мету, для якої необхідно оголосити її чоловіка ОСОБА_2 померлим, що автоматично спір не породжує. При цьому, ОСОБА_1 не заявляє вимог майнового характеру та не обґрунтовує свою заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення ОСОБА_2 померлим.

Апелянт в доводах апеляційної скарги не наводить аргументів на підтвердження доводів про існування між учасниками справи спору про право, зокрема, не зазначає, що заявник ОСОБА_1 не має права на отримання допомоги або не підтвердила родинні відносини із ОСОБА_2 , або ОСОБА_2 визнано безвісті відсутнім військовослужбовцем не під час виконання обов`язків військової служби, тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи Міністерства оборони України відносно наявності у даному випадку спору про право, що є підставою для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, на підставі ч.4 статті 315 ЦПК України. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що із заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (загиблою), спору про право не вбачається.

Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.1995 року звертає увагу судів на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це встановлення судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто, доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації відповідним органом факту смерті.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі № 154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень статей: 43, 46 ЦК України, статей: 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку із воєнними діями, зокрема, внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою, на підставі ч.2 статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч.1 статті 43 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги вказують, що заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про оголошення померлим свого чоловіка ОСОБА_2 , посилається на статтю 46 ЦК України, та вказує на те, що на момент звернення до суду із заявою, її чоловік ОСОБА_2 не з`являється за місцем свого проживання більше 6 місяців від дати, коли його визнано зниклим безвісти за особливих обставин, жодних відомостей про його місце перебування заявнику не надходило. Апелянт звертає увагу на ті обставини, що чоловік заявника ОСОБА_1 визнаний зниклим безвісти за особливих обставин внаслідок участі у бойових діях в районі н.п. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. За доводами апелянта, заява про оголошення ОСОБА_2 померлим має розглядатися із дотриманням положень ч.2 статті 46 ЦК України. Зважаючи на зазначене вище, Міністерство оборони України вважає, що воєнні дії, у розумінні ч.2 статті 46 ЦК України, на території, де зник безвісти чоловік заявника ОСОБА_1 , не завершились, в силу чого у суду першої інстанції були відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим. Апелянт зазначає, що у ч.2 статті 46 ЦК України йдеться мова про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку із воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. За доводами апелянта, строки, сплив яких є передумовою для можливості відкриття провадження у справі про оголошення особи померлою, і які визначені у ч.2 статті 46 ЦК України, ще не почали спливати. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до розгляду дані доводи, та задовольнив заяву ОСОБА_1 , чим порушив норми матеріального права.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2019 року у справі № 490/342/17 вказав, що якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що воєнні дії, у розумінні ч.2 статті 46 ЦК України, на території, де зник безвісти чоловік заявника ОСОБА_1 , не завершились, в силу чого у суду першої інстанції були відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року, виходячи із наступного. Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_2 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, тобто, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, у хронологічному розумінні, минуло більше одного року.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про оголошення фізичної особи ОСОБА_2 померлим (загиблим).

У контексті приписів норм Закону, які регламентують спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (загиблою), обгрунтовано прийняв до уваги приписи ч.1 статті 293; п.3 ч.2 статті 293; ч.1 статті 306 ЦПК України, ч.2 статті 20 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 31.05.2023 року у справі №177/11/20, від 07.11.2023 року у справі №607/159/23, від 26.04.2023 року у справі № 337/3725/22, від 29.03.2023 року у справі №753/8033/22, від 25.10.2023 року справі № 607/1612/23. Судом першої у оскаржуваному рішенні від 09.04.2025 року зазначено, що у матеріалах службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 вказані обставини, які із достатньою вірогідністю підтверджують загибель ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. При цьому, суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 46 ЦК України, із врахуванням конкретних обставин справи, вважав, що оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі під час виконання бойового завдання ОСОБА_2 , в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та принципу правової визначеності. Вказане вище узгоджується із висновком Верховного Суду, висловленим у постановах: від 26.02.2024 року у справі № 686/9938/23, провадження № 61-15733св23: від 25.04.2024 року у справі №278/970/23, провадження №61-16074св23. Проаналізувавши наявні докази у справі у їх сукупності та норми права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, задоволення заяви має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, згідно із чинним законодавством України. Доводи представника Міністерства оборони України про те, що строк шість місяців, передбачений ч.2 статті 46 ЦК України, має рахуватись з моменту закінчення воєнних дій, суд першої інстанції визнав необґрунтованими, застосувавши при цьому правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.05.2024 року у справі №127/28463/23, відповідно до якої, оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі у бою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних вище висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 року, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Міністерства оборони України, необхідно залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09.04.2025 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: