КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/9237/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якому просить стягнути із ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 144 680, 00 грн, що еквівалентно 4 000, 00 доларів США та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 28 лютого 2017 року між ними було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрований в реєстрі за №146.

Попереднім договором було визначено, що сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк до 28 квітня 2017 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу.

10 березня 2017 року сторони уклали Договір про внесення змін №1 до Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О. І. 28 лютого 2017 року за реєстровим №147, яким виклали п. 5.1. в новій редакції: «До підписання цього Договору, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, позивач передав, а відповідач отримав суму забезпечувального платежу у розмірі 108 000, 00 грн, що на момент підписання цього договору є еквівалентом 4 000 доларів США. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з позивача платіж за Основним договором».

Відповідач отримав за Попереднім договором суму забезпечувального платежу у розмірі 108 000, 00 грн, еквівалентно 4 000, 00 доларів США, що підтверджується розписками від 28 лютого 2017 року та від 10 березня 2017 року.

Вказує, що оскільки відповідач порушив умови Попереднього договору, не з`явившись на підписання Основного договору, то кошти передані за Попереднім договором підлягають поверненню. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 144 680, 00 грн, що еквівалентно 4 000, 00 доларів США за офіційний курсом НБУ станом на день подачі позову, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що передана сума за попереднім договором купівлі-продажу є завдатком та не є авансом, тому не підлягає поверненню за даних обставин справи, а позов не підлягає задоволенню.

Тому, оскільки основного договору, який визначає зобов`язання, а саме договору купівлі-продажу який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 4 000, 00 доларів США с авансом, а не завдатком.

Тобто, оскільки зобов`язання за основним договором не наступило, таким чином існування забезпечення такого зобов`язання до укладення основного договору не має доцільності та законних підстав, тому внесення коштів за попереднім договором про купівлю-продаж до укладення основного договору де виникне зобов`язання є авансом.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України стверджує, що сума, яка названа в розписках завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 28 лютого 2017 року між ОСОБА_3 , він імені якого діяв його представник за довіреністю ОСОБА_4 (Сторона-1), та ОСОБА_1 (Сторона-2) укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою Олександрою Ігорівною, зареєстрований в реєстрі за №146 (а. с. 6-7).

Відповідно до п. 1.1. Попереднього договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк обумовлений п. 6.1. цього Договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, надалі за текстом - квартира, на умовах і в порядку, визначених цим Договором.

Згідно з п. 1.2. Попереднього договору нерухомим майном є квартира АДРЕСА_1 , яка належить Стороні-1, а саме: ОСОБА_3 - на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Куксовою М. С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 20 січня 2017 року за реєстровим №197, право власності зареєстровано 20 січня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №18648347, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Пунктом 2.1. Попереднього договору Сторона-1 стверджують, що згодні продати, а Сторона-2 стверджує, що він згоден купити зазначену квартиру за ціною 1 082 000 (один мільйон вісімдесят дві тисячі) гривень 00 копійок, що на момент укладення цього договору є еквівалентом 40 000 (сорок тисяч) доларів США. Розрахунок відбуватиметься в гривнях за курсом купівлі доларів США, який буде встановлений на дату підписання Основного договору.

Ціну, вказану в п. 2.1. Договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1, в день підписання та посвідчення Основного договору, шляхом безготівкового перерахування (п. 2.2. Попереднього договору).

Відповідно до п. 5.1. Попереднього договору до підписання цього Договору, на підтвердження зобов?язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, Сторона-2 передала, а Сторона-1 отримали суму забезпечувального платежу у розмірі 27 050 (двадцять сім тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок, що на момент підписання цього договору є еквівалентом 1 000 (одну тисячу) доларів США. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Сторони-2 платіж за Основним договором. Сторони домовились, що 14 березня 2017 року Сторона 2 повинна передати Стороні-1 ще один забезпечувальний платіж у розмірі 81 150 (вісімдесят одної тисячі ста п`ятдесяти) гривень 00 копійок, що на момент підписання цього договору є еквівалентом 3 000 (три тисячі) доларів США (розрахунок відбуватиметься в гривнях за курсом купівлі доларів США, який буде встановлений на дату підписання додаткової угоди до цього договору).

Згідно з п. 5.2. Попереднього договору у випадку, невиконання цього договору Стороною-2, сума забезпечувального платежу, вказана у пункті 5.1 цього Договору, йому не повертається і залишається у Сторони-1.

У випадку невиконання цього договору Стороною-1, вона зобов?язується компенсувати Стороні-2, протягом трьох днів з дати встановленої п. 6.1 цього договору, матеріальні та моральні збитки шляхом сплати штрафу у двократному розмірі суми забезпечувального платежу (п. 5.3. Попереднього договору).

Пунктом 5.4. Попереднього договору визначено, що невиконанням договору є будь-який факт, який є причиною офіційною з винесенням відповідної постанови; відмова однієї із сторін від підписання договору купівлі-продажу на визначених цим договором умовах; нез`явлення до нотаріуса у визначений час, або невиконання умов договору купівлі-продажу, якщо цей факт доказаний у судовому порядку чи наслідком його розірвання договору купівлі-продажу (визначення його недійсним).

Згідно з п. 6.1. Попереднього договору за домовленістю Сторін укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься 28 квітня 2017 року в приміщення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової О. І., за адресою: місто Одеса, вулиця Успенська, будинок 27, нежитлове приміщення 524.

10 березня 2017 року між ОСОБА_3 , він імені якого діяв його представник за довіреністю ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 уклали Договір про внесення змін №1 до Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О. І. 28 лютого 2017 року за реєстровим №147, якою виклали п. 5.1. в новій редакції: «До підписання цього Договору, на підтвердження зобов?язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, Сторона-2 передала, а Сторона-1 отримали суму забезпечувального платежу у розмірі 108 000 (сто вісім тисяч) гривень 00 копійок, що на момент підписання цього договору є еквівалентом 4 000 (чотири тисячі) доларів США. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Сторони-2 платіж за Основним договором» (а. с. 8).

Представник ОСОБА_3. за довіреністю ОСОБА_4 отримав за Попередній договором суму забезпечувального платежу у розмірі 108 000, 00 грн, що еквівалентно 4 000, 00 доларів США, що підтверджується розписками від 28 лютого 2017 року та від 10 березня 2017 року (а. с. 10).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що передана за попереднім договором сума є саме платежем на забезпечення виконання покупцем свого зобов`язання в частині укладення договору купівлі-продажу квартири.

Відхиляючи доводи позивача, що вказаний платіж є авансом, та вважаючи, що внесенні позивачем грошові кошти в розмірі 4000 доларів США за Попереднім договором є саме забезпечувальним платежем і направлений саме на виконання попереднього договору щодо укладення договору купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів позивач ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 144 680, 00 грн, що еквівалентно 4 000, 00 доларів США, які передані ним в якості авансу за укладеним між ними попереднім договором від 28 лютого 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до частини третьої цієї статті зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Отже, відповідно до статті 635 ЦК України суть попереднього договору полягає в тому, що його сторони зобов`язуються в майбутньому укласти основний договір.

При цьому попередній договір визначає умови, на яких сторони зобов`язуються в певний строк укласти основний договір, тобто за попереднім договором виникає лише двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір у майбутньому, оскільки укладенням попереднього договору лише обумовлюються наступні дії його сторін, а не відбувається фактичне вибуття із власності продавця предмета продажу, а покупець не набуває права власності на це майно.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 28 лютого 2017 року між ОСОБА_3 , він імені якого діяв його представник за довіреністю ОСОБА_4 (Сторона-1), та ОСОБА_1 (Сторона-2) укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою Олександрою Ігорівною, зареєстрований в реєстрі за №146, в якому сторонами визначено та погоджено всі істотні умови, на яких буде укладено основний договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Сторони погодили строк укладення основного договору здійснюватиметься 28 квітня 2017 року в приміщенні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу.

Відповідно до п. 5.1. Попереднього договору до підписання цього Договору, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, Сторона-2 передала, а Сторона-1 отримали суму забезпечувального платежу у розмірі 27 050 (двадцять сім тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок, що на момент підписання цього договору є еквівалентом 1 000 (одну тисячу) доларів США. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Сторони-2 платіж за Основним договором.

Сторони домовились, що 14 березня 2017 року Сторона 2 повинна передати Стороні-1 ще один забезпечувальний платіж у розмірі 81 150 (вісімдесят одної тисячі ста п`ятдесяти) гривень 00 копійок, що на момент підписання цього договору є еквівалентом 3 000 (три тисячі) доларів США (розрахунок відбуватиметься в гривнях за курсом купівлі доларів США, який буде встановлений на дату підписання додаткової угоди до цього договору).

10 березня 2017 року сторони уклали Договір про внесення змін №1 до Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О. І. 28 лютого 2017 року за реєстровим №147, яким виклали п. 5.1. в новій редакції: «До підписання цього Договору, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, позивач передав, а відповідач отримав суму забезпечувального платежу у розмірі 108 000, 00 грн, що на момент підписання цього договору є еквівалентом 4 000 доларів США. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з позивача платіж за Основним договором».

Відповідно до п. 5.4 Попереднього договору визначено, що невиконанням договору є будь-який факт, який є причиною офіційною з винесенням відповідної постанови; відмова однієї із сторін від підписання договору купівлі-продажу на визначених цим договором умовах; нез`явлення до нотаріуса у визначений час, або невиконання умов договору купівлі-продажу, якщо цей факт доказаний у судовому порядку чи наслідком його розірвання договору купівлі-продажу (визначення його недійсним).

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з нормами частини першої статті 546, частини другої статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Положення частини другої статті 570 ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 713/3486/23, провадження № 61-16373св24.

У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) Велика Палата Верховного Суду також зазначила про те, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

У визначені попереднім договором дату та час укладення основного договору відповідач не з`явився, доказів на підтвердження своїх доводів про надання ним своїх пропозицій щодо укладення основного договору не надав

Судом встановлено, що сторони не уклали договір купівлі-продажу у визначений договором строк.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами в справі укладений не був та відповідно нотаріально не посвідчувався, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, переданий позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 4 000 доларів США, що станом на момент подання позову за курсом НБУ складає 144 680 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачу у зв`язку з не укладенням договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача було порушено відповідачем, оскільки між сторонами не було укладено договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовною заявою позивач сплатив судовий збір за її подання у розмірі 1 446,80 грн (а.с. 36).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року підлягав сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 736,16 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Відповідно з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 182, 96 грн, з яких 1 446,80 грн, судового збору що підлягали сплаті до суду першої інстанції та 1 736,16 грн, за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 144 680, 00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3 182, 96 грн, а всього 147 862,96 грн ( сто сорок сім тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 96 копійок)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 липня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв