Справа № 286/252/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І. ,

з секретарем судового засідання Деменчуком О.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 75944119 від 27.07.2021 року в розмірі 32023,99 грн., в тому числі: 9508 грн. сума заборгованості за основним боргом, 22515,99 грн. сума заборгованості за відсотками, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. та понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., мотивуючи тим, що позичальник/відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань по сплаті платежів за договором позики ні первісному кредитору, ні новому кредитору/фактору, якому було уступлено право вимоги за договором позики на підставі договору факторингу, що є підставою для задоволення вимоги фактора/позивача про повернення суми позики та сплати нарахованих процентів.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, просить позов задоволити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 75944119 від 27.07.2021 року в розмірі 11494,70 грн., в тому числі: 9508 грн. сума кредиту, 1986,70 грн. узгоджені сторонами проценти за користування кредитними коштами, в решті позовних вимог відмовити, а також судовий збір в розмірі 869,49 грн. та судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 1256,29 грн., стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і партнери» за надання професійної (правової) допомоги в розмірі 3846,35 грн., мотивуючи тим, що у відповідача перед позивачем дійсно існує заборгованість за договором позики № 75944119 від 27.07.2021 року, однак в меншому розмірі, а саме в розмірі 11494,70 грн., з яких 9508 грн. сума кредиту, 1986,70 грн. узгоджені сторонами проценти за користування кредитними коштами, нараховані за зниженою процентною ставкою 0,70% за період строку кредитування 30 днів, тобто з 27.07.2021 року по 26.08.2021 року, так як підстави для нарахування процентів з 26.08.2021 року, тобто за межами строку кредитування, відсутні.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, відмовити відповідачу у компенсації витрат на правову допомогу, мотивуючи тим, що через неналежне виконання умов договору позики, нараховані згідно умов договору проценти за зниженої ставкою, було перераховано за базовою/фіксованою процентною ставкою 1,99 % замість 0,70% (програма лояльності) у відповідності до положень пункту 9.7 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті позичальника, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Розглянувши вимоги та доводи позову, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

27.07.2021 року між ОСОБА_1 , відповідачем у справі, та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75944119, умови якого розміщені на сайті товариства https://mycredit.ua і який підписано відповідачем електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надіслання його на номер мобільного телефону відповідача.

Згідно з умовами цього договору відповідач, після заповнення ним заявки на сайті https://mycredit.ua або в мобільному додатку, отримав позику на власні потреби у безготівковій формі шляхом переказу на платіжну картку, реквізити якої вказані клієнтом в особистому кабінеті з метою отримання позики, коштів позики у розмірі 9580,00 грн. під базову (фіксовану) процентну ставку 1,99% в день, знижену процентну ставку у відповідності до програми лояльності 0,70% та процентну ставку за понадстрокове користування позикою 2,7 %, тобто реальну річну ставку 906,08% річних за користування позикою, строком на 30 днів з 27.07.2021 року по 26.08.2021 року, тобто із зобов`язанням повернення позики в повному обсязі до 26.08.2021 року, де орієнтовна загальна вартість позики складає 11494,70 грн., загальні витрати за кредитом (проценти за користування кредитом) 1986,70 грн.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021 року, у відповідності до умов якого фактор ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передав грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» за плату, а клієнт відступив факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості; сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (п.1.1 договору); для уникнення сумнівів, сторони домовились, що укладаючи цей договір фактор не бере на себе будь-яких договірних зобов`язань клієнта щодо кредитних договорів, окрім права вимоги та стягнення заборгованості за кредитними договорами (п.1.2 договору).

У відповідності до Реєстру прав вимог № 4, який є додатком № 1 до договору факторингу № 2112 від 21.12.2021 року, клієнт ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступив фактору ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених договором факторингу № 2112, в тому числі право вимоги заборгованості до боржника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , по договору від 27.07.2021 року, маска картки НОМЕР_2 , на суму заборгованості за тілом кредиту 9508,00 грн., на суму заборгованості по процентах за користування кредитом 22705,10 грн., на суму заборгованості разом 32213,10 грн., кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань 117 (рядок Реєстру під № 9954).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», позивачем у справі, укладено Договір факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року, у відповідності до умов якого фактор ТОВ «Фінпром Маркет» передав грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату, а клієнт відступив факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості; сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (п.1.1 договору); для уникнення сумнівів, сторони домовились, що укладаючи цей договір фактор не бере на себе будь-яких договірних зобов`язань клієнта щодо кредитних договорів, окрім права вимоги та стягнення заборгованості за кредитними договорами (п.1.2 договору).

У відповідності до Реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року, клієнт ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступив фактору ТОВ «Фінпром Маркет» право вимоги заборгованостей до боржників позичальників на умовах, передбачених договором факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року, в тому числі право вимоги заборгованості до боржника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , по договору № 75944119 від 27.07.2021 року, маска картки НОМЕР_2 , на суму заборгованості за тілом кредиту 9508,00 грн., на суму заборгованості по процентах за користування кредитом 22705,10 грн., на суму заборгованості разом 32213,10 грн. (рядок Реєстру під № 9935).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 75944119 від 27.07.2021 року за період з 27.07.2021 року по 10.01.2025 року, станом на 21.01.2021 (дата відступлення права вимоги за договором факторингу № 2112 від 21.12.2021 року), станом на 21.03.2023 (дата відступлення права вимоги за договором факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року), станом на 10.01.2025 (дата складення розрахунку заборгованості) загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 32023,99 грн., з яких: 9508,00 грн. сума заборгованості за основним боргом, 22515,99 грн. сума заборгованості за відсотками, сплачено по тілу позики 0 грн., та сплачено процентів 0 грн.

З наведеного вбачається, що боржник кредитних платежів первинному кредитору не сплачував, після відступлення прав вимоги первинного кредитора до боржника за договором позики нові кредитори фактори не нараховували боржнику процентів за користування кредитом. Після відступлення вимог відповідач новому кредитору заборгованості за договором не сплатив. Відтак, позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в судовому порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За приписами ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір позики підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність договору позики між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі5.

У спірному випадку відповідач уклав із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором відповідач має заборгованість в розмірі 32023,99 грн., яка складається з: 9508 грн заборгованості за тілом кредиту та 22515,99 грн заборгованості за відсотками.

Доказів погашення тіла кредиту матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 9508 грн. Факт зарахування 27.07.2021 року переказу в сумі 9508 грн. на картку НОМЕР_3 , видану АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , підтверджується випискою за договором №б/н за період 27.07.2021-30.07.2021, виданою АТ КБ «Приватбанк» 07.05.2025 року та наданою у цій справі на виконання ухвали суду від 30.04.2025 року. Відповідач наведеного не спростував. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором позики. Взяті на себе зобов`язання відповідачем не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти не повернуто, у зв`язку з чим виникла заборгованість по тілу кредиту, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, у договорі позики від 27.07.2021 року сторони погодили строк позики: 30 днів, день повернення позики (останній день) 26.08.2021 року.

Відповідно до п.2.3 договору встановлено денні розміри процентів за користування позикою: знижений, акційний - 0,70% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; базовий, фіксований - 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; збільшений, понадстроковий: 2,70% від суми позики за кожен день користування позикою понад строк позики.

Відповідно до Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які є невід`ємною частиною договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75944119 від 27.07.2021 року (далі Правила), строк позики це період часу, на який товариство надає позику позичальнику відповідно до умов договору позики (із зазначенням кінцевої дати строку позики) та який може бути змінено у випадку продовження строку користування позикою за ініціативою позичальника в порядку, передбаченому розділом 7 цих Правил, або зміни кінцевої дати строку позики у відповідності до п.6.8 цих Правил.

Строк позики визначено п.2.2 договору 30 днів. Згідно з п.2.3 договору початковий строк позики дата надання позики - 27.07.2021 року, а останній день строку дата повернення позики 26.08.2021 року.

Позивачем не надано суду доказів того, що визначений договором позики строк користування позикою за ініціативою позичальника/відповідача, було змінено та продовжено строк користування позикою в порядку, передбаченому розділом 7 цих Правил через особистий кабінет позичальника.

Згідно з п.6.8 Правил сторони домовилися, що у разі якщо після спливу строку позики позичальником не було подовжено строк користування позикою/строк такого подовження закінчився та/або автоматичне подовження строку позики припинилось (відповідно до умов розділу 7 Правил), але, при цьому Позичальник продовжує користуватися позикою (її частиною), товариство має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) у порядку, визначеному цими Правилами та Договором позики.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Отже, оскільки погоджений сторонами у договорі позики строк кредитування, склав 30 днів, тобто з 27.07.2021 року по 26.08.2021 року, відповідач не виконав кредитного зобов`язання щодо сплати позики в строк і користується нею понадстроково, відтак, для розрахунку заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом слід застосовувати понадстрокову процентну ставку в розмірі 2,7%, в межах строку 30 днів. Відтак, розмір відсотків за користування позикою складає 7701,48 грн. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., які у відповідності до вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім цього, відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., з яких 3846,35 грн. відповідачка просить покласти на позивача. Однак, виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу слід залишити за відповідачем, оскільки спір виник саме внаслідок неправильних дій (бездіяльності) відповідачки щодо невиконання договірних зобов`язань та з її вини.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації постійного місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», , адреса місцезнаходження юридичної особи: 08200, Київська область, м.Ірпінь, вул.Стельмаха Михайла, 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», код банку 334851, заборгованість за договором позики № 75944119 від 27.07.2021 року в розмірі 17209,48 грн., з яких: 9508,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7701,48 грн. сума заборгованості за відсотками, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1301,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1880,90 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 липня 2025 року.

Суддя: В. І. Вачко