справа № 165/650/25
провадження №2/165/437/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гайворонського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Дячук С.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Улибіної-Вельгус М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Нововолинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Тетяна Миколаївна, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М., про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

З 09.08.1974 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 11.02.2011 було розірвано. З дня укладення шлюбу він з колишньою дружиною та тещею ОСОБА_3 проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що був зареєстрований на матір відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 оформила право власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою: по АДРЕСА_1 , і отримала свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2-756, видане 09.08.2013, видавник: Нововолинська державна нотаріальна контора Волинської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4865726 від 09.08.2013 11:17:13, Кацевич Тетяна Миколаївна, Нововолинська державна нотаріальна контора Волинської області, Володимирський районний нотаріальний округ, Волинська область. Стверджує, що вказані дії вона вчинила, не повідомивши і не узгодивши це з ним, як спадкоємцем четвертої черги, та трьома спільними дітьми, тому такі дії вважає незаконними та такими, що порушують його законні права та інтереси, оскільки вважає себе співвласником нерухомого майна, набутого в період перебування у шлюбі з відповідачем з 09.08.1974 по 11.02.2011, який розірвано з ініціативи відповідача ОСОБА_2 . Зазначає також, що він не надавав згоди на перехід його частки у володіння та користування одноосібно відповідачу.

Позивач вказує, що до спадкової маси об`єктів нерухомого майна входить житловий будинок загальною площею 149,7 кв.м., житлова площа 114,3 кв.м.; погріб під частиною будівлі; навіс; сарай-гараж-літня кухня; сарай; гараж; вбиральня; огорожа. Стверджує, що все майно, яке входить до зазначеної спадкової маси, було набуте за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, всі комунальні послуги були зареєстровані на нього. Крім того вказує, що на споживчі цілі сім`ї для будівництва житлового будинку, а також магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого на відповідача, він отримував кредитні кошти та до сьогоднішнього дня несе відповідальність за грошовими зобов`язаннями, в загальному він витратив на цілі сім`ї майже 200 000 доларів США. Зазначає також, що на підставі заяви відповідача як власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з 05.10.2023 його було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з наведеним, просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 2-756, видане 09.08.2013 державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Волинської області Кацевич Т.М., недійсним; скасувати державну реєстрацію від 09 серпня 2013 року за номером речового права: 2059290, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, здійснену державним реєстратором Кацевич Т.М.; визнати за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 по 1/2 частині об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається із: житлового будинку загальною площею 149,7 кв.м., житлова площа 114,3 кв.м.; погребу під частиною будівлі; навісу; сарая-гаража-літньої кухні; сарая; гаража; вбиральні; огорожі; визнати за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 по 1/2 частині земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, кадастровий номер: :02:043:0100, площею 0,1 га, дата державної реєстрації 12.08.2014, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ Держземагентсва у м.Нововолинську, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача адвокат Улибіна-Вельгус М.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у поданому до суду відзиві. Наголосила, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідач набула 09.08.2013 вже після розірвання шлюбу із позивачем у 2011 році, тобто він не може входити до переліку об`єктів спільного майна подружжя. Зазначила також, що оформлені на позивача кредитні кошти були використані ними спільно на підприємницьку діяльність та купівлю автомобіля марки «Мітсубісі Пажеро Спорт», яким і досі користується позивач, спірний житловий будинок не був придбаний за вказані грошові кошти. Також спростувала твердження позивача про те, що він є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з положень ст.529, 530 ЦК УРСР. Крім того, представник відповідача подала до суду клопотання про відмову в задоволенні позову з підстав застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відстності.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи, зміст відповідних спірних правовідносин та застосовує до них такі норми права.

Судом встановлено, що сторони з 09 серпня 1974 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 11.02.2011 було розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 серпня 2013 року, державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. посвідчено, що на підставі ст.529 ЦК УРСР (ст.1261 ЦК України) спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дочка ОСОБА_2 , спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із: житлового будинку А-1 із господарськими побутовими будівлями та спорудами: погріб під частиною будівлі в; навіс б-1; сарай-гараж-літня кухня Б-1; сарай б; гараж В-1; вбиральня Г; огорожа І; загальною площею 149,7 кв.м., в тому числі житловою площею 114,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 19 лютого 1976 року виконавчим комітетом Нововолинської міської ради, зареєстрованого у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 09 березня 1976 року №665 (а.с.9).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок загальною площею 149,7 кв.м., житлова площа 114,3 кв.м. (складові частини: погріб під частиною будівлі; навіс; сарай-гараж-літня кухня; сарай; гараж; вбиральня; огорожа) за адресою: АДРЕСА_1 (документи, подані для державної реєстрації - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 2-756, видане 09.08.2013 Нововолинською державною нотаріальною конторою Волинської області); земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер: :02:050:0127, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Також, згідно вказаної інформації земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер: :02:043:0100, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в оренді ОСОБА_2 (а.с.10-12).

Рішенням Нововолинського міського суду від 03.10.2024, яке залишено в силі постановою Волинського апеляційного суду від 15 січня 2025 року, відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання протиправними та незаконними дій щодо звернення з заявою ОСОБА_2 про зняття із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 до Управління "Центр надання адміністративних послуг" та скасування вказаної заяви; визнання дій ОСОБА_2 протиправними щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину серії та номер 2-756, виданого 09.08.2013 Нововолинською державною конторою Волинської області; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 4865726 від 09.08.2013, ОСОБА_4 , Нововолинська державна нотаріальна контора Волинської області, здійсненого на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-756, виданого 09.08.2013, Нововолинська державна нотаріальна контора Волинської області; визначення частки в спільній сумісній власності на житловий будинок та складові частини об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій про прийняття рішення Управлінням "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 від 05.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви власника житла ОСОБА_2 про зняття особи із зареєстрованого місця проживання; скасування рішення управління "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання від 05.10.2023 ОСОБА_1 ; зобов`язання Управління "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Нововолинської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з часу зняття з реєстрації місця проживання з 05.10.2023 (а.с.38-42, 14-19).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У вказаній цивільній справі судами двох інстанцій було встановлено, що щодо позовних вимог про визначення часток в спільній сумісній власності на житловий будинок застосовуються норми ст.57 СК України, згідно якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином, суди дійшли висновку, що набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виключає належність цього нерухомого майна до спільного майна подружжя. У даній цивільній справі також було зауважено, що позивачем не надано доказів того, що він, як особа, що вважала себе співвласником житлового будинку, зареєстрованого одноособово на тещу ОСОБА_3 , за життя останньої ініціював питання про визнання за ним права власності на частку у цьому будинку з мотивів здійснення суттєвих покращень цього нерухомого майна.

Таким чином, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не є спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачем також долучено до матеріалів справи копії документів про укладення ним кредитних договорів із фінансовими установами на отримання кредитних коштів на споживчі потреби, а саме: 22.12.2006 у АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 отримав 600 000 грн (120000 доларів США по курсу на момент отримання кредиту) за договором про надання споживчого кредиту №0, де майновим поручителем та іпотекодавцем виступало МПП «Берізка» (а.с.63-68,19);30.11.2007 у ПАТ «Кредитпромбанк» ОСОБА_1 отримав кредит за договором №14.9/8/07-КМК в сумі 20 000 доларів США, де майновим поручителем виступала ОСОБА_2 за договором поруки №14.9/08/П01/07-ПЕК від 30.11.2007 (а.с.59-62,20).

Позивач стверджує, що зазначені кредити були використані спільно ним та відповідачем на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , проте документів, які б підтверджували витрати на придбання будівельних матеріалів та виконання робіт (накладних, товарних чеків, тощо), в тому числі за кредитні кошти, надати суду не може. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту погашення зобов`язань за кредитним договором за особисті кошти.

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій було зроблено висновок, що твердження позивача про те, що спірний житловий будинок був побудований подружжям за отримані кредитні кошти не підтверджені належними і допустимими доказами. Позивачем не надано суду доказів здійснення ним витрат кредитних коштів на будівництво спірного нерухомого майна, яке, як встановлено судом, є спадковим, а отже не підлягає поділу між подружжям, доказів перебування спірного нерухомого майна у спільній сумісній власності подружжя; доказів недотримання норм законодавства при оформленні та видачі відповідачці ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію права власності в порядку спадкування на вищевказаний житловий будинок, а тому підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку в житловому будинку, що є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , відсутні.

Обставини, зазначені у вказаних рішеннях судів, встановлені і не підлягають доказуванню у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України.

До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач вказує, що він є спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом після смерті тещі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідності до ст.1264 ЦК України.

У відповідності до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Суд зауважує, що згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справа про спадкування» у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст.529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 531 ЦК УРСР визначено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його

смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Таким чином, у відповідності до наведених норм законодавства, чинного на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 - 24.05.2000, ОСОБА_1 не відноситься до кола спадкоємців за законом померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.548, с.549 ЦК УРСР Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З урахуванням встановлених фактичних обставин і норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом серії та номер 2-756, видане 09 серпня 2013 року державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М., правомірно було видано ОСОБА_2 , як особі, яка мала право на спадкування, а відповідно ОСОБА_1 не мав такого права на спадкування вказаного майна.

Щодо вимог позивача про визнання на ним права власності на 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, кадастровий номер: :02:043:0100,площею 0,1 га, дата державної реєстрації 12.08.2014, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ Держземагентсва у м.Нововолинську, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суд зазначає, що позивачем не надано жодного належного, допустимого доказу виникнення прав на вказаний об`єкт нерухомого майна, а тому у задоволенні цих вимог потрібно відмовити.

Згідно вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

З урахуванням усього вищенаведеного, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову за основними та похідними вимогами потрібно відмовити за безпідставністю.

Разом з тим, представник відповідача заявила клопотання про відмову в задоволенні позову з підстав застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин. В судовому засіданні просила застосувати позовну давність у разі, якщо суд дійде висновку про обгрунтованість позовних вимог.

За змістом ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність може бути застосована судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в в позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Оскільки суд дійшов висновку , що право або охоронюваний законом інтерес позивача не порушено, а позовні вимоги є необгрунтованими, тому відсутні підстави для відмови у позові у зв`язку із застосуванням позовної давності.

Згідно із ст.141 ЦПК України понесені відповідачем і документально підтверджені судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5 000,00 грн, (а.с.46), підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 89, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Тетяна Миколаївна, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відмовитиповністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат, понесених позивачем за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 01 серпня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр ГАЙВОРОНСЬКИЙ