КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/12626/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Стрижеуса А. М., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі адвоката Білоус Т. Г., в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Білоус Тетяни Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Журавського В. В.

від 09 травня 2025 року

у цивільній справі № 359/12967/24 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів на утримання нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 53 729 грн 33 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення коштів у більшому розмірі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 178 грн 59 коп.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2025 рокуу задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Білоус Т. Г., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу.

Апелянт вказує, що відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивачем було зазначено, що він очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, орієнтовний розмір 25 000 грн. Окрім того, 14 квітня 2025 року в судовому засіданні стороною позивача, в присутності представника відповідача, було подано клопотання, яким повідомлено суд, що протягом п`яти днів, після ухвалення судом рішення, в даній справі, позивачем буде подано заву про стягнення понесених витрат позивача на правничу допомогу (копія додається).

Тобто, сторона позивача, до ухвалення рішення суду, скористалася своїм правом та заявила про право подати докази понесених витрат на правничу допомогу, як це передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Так, 18 квітня 2025 року, тобто у визначений ЦПК України строк, стороною позивача подано заяву до суду, якою просили ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу.

На момент подачі позовної заяви, 29.11.2024, сторона позивача немала можливості заздалегідь передбачити кількість судових засідань, та які в майбутньому потрібно буде здійснити процесуальні дії в межах розгляду цивільної справи. Позивачем здійснено останній розрахунок 17.04.2025 відповідно до акту виконаних робіт наданих послуг № 8 від 14.04.2025, що підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу. З цих підстав, стороною позивача здійснено заяву до закінчення судових дебатів про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом, буде подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та надано докази надання правничої допомоги та понесених витрат.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Білоус Т. Г., в інтересах ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Білоус Т. Г., в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 53 729 грн 33 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення коштів у більшому розмірі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 178 грн 59 коп.

18 квітня 2025 року від адвоката Білоус Т. Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вказаної заяви адвокат вказувала, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 12 від 21.08.2024. Додатковим договором №1 від 25.11.2024, актом виконаних робіт - наданих послуг № 7 від 16.12.2024, актом виконаних робіт - наданих послуг № 8 від 14.04.2025 та платіжним дорученням.

14 квітня 2025 року, в судовому засіданні, представником позивача подано заяву, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду буде подано заяву про стягнення понесених витрат позивача на правничу допомогу.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат про професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його адвокатом Білоус Т. Г. не був наданий попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу разом з першою заявою по суті спору, якою є позовна заява. Крім того, заява про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування поважних причин неподання стороною позивача доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат до стадії ухвалення судового рішення, так як дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №908/574/20, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №911/2130/21).

Щодо подання доказів на підтвердження розміру витрат, колегія суддів звертає увагу, що вказівка у частині 1 статті 246 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

Отже, з огляду на вимоги частини 8 статті 141 ЦПК України, заявник мав до закінчення судових дебатів у справі у відзиві на апеляційну скаргу зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору, та повідомити про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи й подати відповідні докази (що існують на день ухвалення рішення по суті спору) понесених ним витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів.

З матеріалів справи слідує, що представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Білоус Т. Г. на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1688614 (а.с. 118). Даний ордер про надання правничої (правової) допомоги складений на підставі договору про надання правової допомоги № 12 від 21.08.2024, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Білоус Т. Г. (а. с. 140-141).

Згідно додаткового договору № 1 від 25.11.2025 (а.с. 142), акту виконаних робіт-наданих послуг від 16.12.2024 та від 14.04.2025 (а.с. 143, 145) адвокат Білоус Т. Г. надала наступні послуги: складання позовної заяви - 5 000 грн, участь у судових засіданнях - 8 000 грн.

Згідно платіжних інструкцій від 26.12.2024 та від 17.04.2025 (а.с. 144,146) ОСОБА_1 сплатив вартість послуг правової допомоги у розмірі 13 000 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві, яка є першою заявою позивача, було зазначено, що він очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи, орієнтовний розмір 25 000 грн.

14 квітня 2025 року в судовому засіданні стороною позивача, в присутності представника відповідача було подано клопотання, яким повідомлено суд, що протягом п`яти днів, після ухвалення судом рішення, в даній справі, позивачем буде подано заву про стягнення понесених витрат позивача на правничу допомогу.

18 квітня 2025 року, тобто у визначений ЦПК України п`ятиденний строк, стороною позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо недотримання позивачем вимог, що дають право на відшкодування витрат на правничу допомогу, адже позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору, заявлено про це до закінчення судових дебатів у справі та подано до суду докази на підтвердження розміру витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Визначаючи суми відшкодування витрат на професійну правову допомогу, колегія суддів виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (висновки щодо застосування такого підходу викладено зокрема у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16.11.2022 у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З огляду на викладене вище колегія суддів, вважає, що дана справа для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Фактично адвокатом складено один процесуальний документ у справі - позовна заява (а.с. 1-5), що не є великими за обсягом, не потребує від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль, та участь в судовому засіданні 24.02.2025 (тривалістю 6 хвилин) та 14.04.2025 (тривалістю 38 хвилин). Колегія суддів вважає, що заявлені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є неспівмірними із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послугами та часом, витраченим на надання таких послуг, а також враховуючи майновий стан учасників справи, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, в зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Білоус Тетяни Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Білоус Тетяни Григорівни, в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

В решті вимог заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 липня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

А. М. Стрижеус

В. В. Саліхов