Справа № 756/2305/25
Провадження № 2/756/2703/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 липня 2025 року місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,
при секретарі судового засідання - Донеско А.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Оболонського районного суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
I. Стислий виклад позиції позивача
До суду надійшов позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позивач зазначає, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») є виконавцем житлово-комунальних послуг.
Підключення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до мереж тепло- та водопостачання свідчить про виконання послуг позивачем. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 1 листопада 2021 року споживачем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , від надання житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся.
Позивач зобов`язання виконує належним чином. Відповідач свої зобов`язання не виконує, не здійснює платежів за отримані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 320667,46 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.
II. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними в матеріалах справи доказами.
III. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Суть спору сторін зводиться до неналежного виконання відповідачем зобов`язань за спожиті послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ПАТ «Київенерго» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 1 липня 2014.
В подальшому розпорядженням КМДА №1693 від 27 грудня 2017 року «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між КМДА та АЕК «Київенерго», підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, визначено КП «Київтеплоенерго», яке починаючи з 1 травня 2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 10 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП «Київтеплоенерго».
Послуги надавались на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) (а.с.30-32).
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладеного Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с.29).
З 1 листопада 2021 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.
Відповдно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві власності (свідоцтво № НОМЕР_1 від 19 лютого 2015 року, видане Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві) (а.с.10).
Суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 фактично є споживачем житлово-комунальних послуг, тому, відповідно до статей 156, 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири та прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснючи надання житлово-комунальних послуг.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про відмову/відключення від надання житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку.
Сума заборгованості на час розгляду справи не сплачена.
IV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного і житлового законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що підставою для заміни кредитора у зобов`язанні може бути передання його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. (стаття 513, 514 ЦК України)
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Договір між позивачем та відповідачем не укладався, однак правовідносини, які виникли, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинним на момент надання житлово - комунальних послуг та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №-630.
Відповідно до абзацу 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Пунктом 2 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (частини 1,2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 цього Закону, такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем комунальних послуг, які надаються позивачем.
У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 листопада 2024 року по справі №463/6799/18 міститься висновок про те, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що КП «Київтеплоенерго», за договором цесії, має право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, позивач набув права вимоги до відповідача щодо заборгованості за спожиті послуги, з наведених вище норм матеріального права.
Доказів про те, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі (якості) надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, суду не надано, як і не надано доказів відмови від отримання вказаних послуг, які надавалися позивачем.
Крім цього, матеріали справи не містять жодних доказів, які б засвідчували факт відключення квартири, у якій зареєстрований відповідач, від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання теплової енергії
Також, оскільки відповідач не надав доказів на спростування заборгованості у загальному розмірі 320667,46 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у заявленому розмірі.
За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у порядку статей 141, 142 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141-142, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 28 липня 2025 року.
СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА