РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/20344/24

провадження № 2/521/4869/25

07 липня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Михайлюка O.A.,

при секретарі Тарасюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15 листопада 2018 року між AT «ОТП БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір №.

Позивач вказує, що 21 червня 2024 року між AT «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 203049 (двісті три тисячі сорок дев`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок; сплачений судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 (дев`ять тисяч двісті) гривень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ - 40340222, адреса: м. Київ, пл. Солом`янська, 2) заборгованість за кредитним договором в розмірі 203049 (двісті три тисячі сорок дев`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок; 3045 (три тисячі сорок п`ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки в рахунок сплаченого судового збору; витрати на правову допомогу у розмірі 9200 (дев`ять тисяч двісті) гривень.

Ухвалою суду від 27 травня 2025 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2025 року скасовано.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву, відповідно до якої просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути без участі сторони відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 листопада 2018 року між AT «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №.

Згідно умов Кредитного договору № розмір Кредиту становить 200000 грн. 00 коп., строком до 15 листопада 2023 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 46 % річних.

Порядок та умови кредитування визначено у розділі 3 Кредитного договору.

В положеннях п. 4 Кредитного договору вказано, що Кредит надається шляхом видачі суми Кредиту готівкових коштів через касу Банку.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

21 червня 2024 року між АТ «ОТП-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №21/06/24 за умовами якого клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості згідно Реєстру Боржників. Типи Кредитних договорів, право вимоги за якими передається Фактору: договори про випуск та обслуговування платіжних карток, до яких встановлено кредитну лінію та/або кредитні договори, виконання зобов`язань за якими забезпечено та/або не забезпечено заставою/іпотекою.

Разом із тим у розділі 2 договору факторингу №21/06/24 сторони визначили основні терміни, що використовуються у договорі. Вказано, що право вимоги - це право грошової вимоги Клієнта до боржників строк платежу за якою настав (наявна вимога) щодо погашення заборгованості, що виникла на підставі укладених між Клієнтом та Боржником договорів, що підтверджена документацією.

Так у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній, повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

З наданого ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21 червня 2024 року загальний розмір заборгованості становить 203049 (двісті три тисячі сорок дев`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок, яка складається з тіла кредиту в розмірі 110035 (сто десять тисяч тридцять п`ять) гривень 85 (вісімдесят п`ять) копійок, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 93013 (дев`яносто три тисячі тринадцять) гривень 43 (сорок три) копійки.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Форма і зміст документу має відповідати пункту 5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.

За практикою Верховного Суду поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (Постанова ВС від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17).

Згідно практики Верховного Суду доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. (Постанова Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц).

Згідно з правовою позицією, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Верховний Суд неодноразово формулював висновки щодо доказової бази на підтвердження факту сплати коштів, якими є належно оформлені первинні документи, а саме: прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення/повернення особою коштів у готівковій формі та банківська виписка у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі. Такі висновки, викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 27 березня 2023 року по справі № 357/1771/21, від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 (провадження № 61-37213св18), від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 (провадження № 61-9459св20).

Таким чином, допустимими доказами, що підтверджують вчинення господарської операції з перерахування кредитних коштів можуть слугувати виключно первинні документи, які складені та оформлені належно і відповідно до вимог закону.

Відповідний висновок узгоджується з висновками, викладеними також у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 року у справі № 902/672/16, від 20.05.2020 р. у справі № № 336/4796/18, від 06.05.2020 р. у справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 686/6783/21, відповідно до яких допустимими доказами, що підтверджують вчинення господарської операції, передусім є первинний документ, який складений та оформлений належно і відповідно до вимог закону. Відсутність первинного документа спростовує існування господарської операції та факт виникнення у сторін прав та обов`язків за цією господарською операцією (сплатити кошти тощо).

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивач у позові вказує, що АТ «ОТП-БАНК» (первісним кредитором) виконано умови кредитного договору та видано кредит відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується випискою по рахунку.

Позивачем не надано первинної документації на підтвердження, як факту видачі кредиту первісним кредитором АТ «ОТП-БАНК» відповідачу, так і розміру його заборгованості за Кредитним договором.

Так, за умовами п. 4 Кредитного договору, кредитні кошти банк надає позичальнику шляхом видачі готівкою суми кредиту позичальнику через касу банку.

Втім матеріали справи не містять ні заяви на видачу (отримання) відповідачем готівки, ні меморіального ордеру, виписаного банком чи іншого документу на підтвердження виконання банком умов договору щодо передачі коштів позичальнику.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості складений позивачем ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС», а не первісним кредитором АТ «ОТП-БАНК», тому не може бути єдиним доказом правильності здійснених нарахувань заборгованості за договором. Вказаний розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 цього Положення первинним є документ, що містить відомості про операцію.

Пунктом 6 Положення встановлено, що саме банк зобов`язаний забезпечити: 1) документування всіх операцій, що здійснюються його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку); 2) своєчасне, повне та достовірне відображення в регістрах бухгалтерського обліку всіх операцій, які здійснюють його відокремлені підрозділи; 3) дотримання відокремленими підрозділами вимог облікової політики банку; 4) виконання відокремленими підрозділами потрібних процедур внутрішнього контролю; 5) формування та зберігання відокремленими підрозділами первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, звітів відповідно до вимог законодавства України; 6) формування звітності в розрізі відокремлених підрозділів; 7) надання інформації в розрізі відокремлених підрозділів банку зовнішнім користувачам (Національному банку України, органам статистики та іншим органам відповідно до вимог законодавства України).

Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Положення).

Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Виписки по рахунку № НОМЕР_2 , створені невстановленою особою, мають суттєві порушення, а саме: складені без дотримання ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в довільній формі, не містять підпису контролера, не скріплені печаткою Банку, відомості про належність сертифікату електронного ключа відсутні; не містять жодних відомостей, окрім номеру рахунку, імені та ініціалів ОСОБА_1 , номеру його РНОКПП та якихось сум, номеру договору та інших відомостей, які б могли вказати до якого договору мають відношення ці виписки, в них не зазначено; позовна заява та додатки до неї не містять жодної вказівки яким саме чином виписки по зазначеним рахункам мають відношення до Кредитного договору.

Таким чином, позивач не довів наявність будь-яких зобов`язань у ОСОБА_1 перед Банком та позивачем належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 526, 626,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 77, 80, 81, 89, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Михайлюк

07.07.25