П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Миколаїв

справа №490/4564/24

провадження №22-ц/812/889/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Чистою В. В.,

за участі представника позивача Семенченка Р. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чулупа О. С. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк» або Банк) подало до суду зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

25 червня 2019 року між Банком та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-договору №2019/I_С/050-Z1038156-01 укладено договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками та договір №2019/ОВР/050-001802.

За умовами договору ПАТ АБ «Укргазбанк» відкрив відповідачу картковий рахунок та субрахунок за програмою кредитування «Універсальна картка «Домовичок», на якому встановлено орієнтовну суму кредиту в розмірі 10 000 грн, можливу суму кредиту в розмірі 300 000 грн, пільговий період 30 днів, зі сплатою 36 % річних (протягом пільгового періоду 0,00001 %, на прострочену заборгованість 48% річних).

Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, але позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 14 грудня 2023 року виникла заборгованість у сумі 142 639,66 грн, з яких: 109 223,39 грн заборгованість за кредитом, 33 416,27 грн заборгованість за відсотками.

В добровільному порядку вказана заборгованість відповідачем не сплачена.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором, а також судовий збір у сумі 3028 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2019 року у сумі 142 639,66 грн, з яких: 109 223,39 грн заборгованість за кредитом, 33 416,27 грн заборгованість за відсотками, а також судовий збір у сумі 3028 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що належними доказами доведено порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного внесення кредитних платежів, а тому у позивача виникло право на стягнення заборгованості у вказаному ним розмірі, який підтверджений дослідженими доказами.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач вказував, що Банк не дотримався вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», а саме не надав докази повідомлення відповідача про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням строку та дій, необхідних для усунення порушення.

Також відповідач наполягав на тому, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи

25 червня 2019 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 строком на 12 місяців укладено договір №2019/I_С/050-Z1038156-01 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками.

За умовами договору ПАТ АБ «Укргазбанк» відкрив відповідачу картковий рахунок та субрахунок за програмою кредитування «Універсальна картка «Домовичок», на якому встановлено орієнтовну суму кредиту в розмірі 10 000 грн, можливу суму кредиту в розмірі 300 000 грн, пільговий період 30 днів, зі сплатою 36 % річних (протягом пільгового періоду 0,00001 %, на прострочену заборгованість 48% річних).

25 червня 2019 року представником банку ОСОБА_1 було видано дві платіжні картки: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Щорічно відбувалася пролонгація кредитного договору, про що свідчать рішення банку та виписка по рахунку відповідача.

Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, однак не у повному обсязі (останній раз у вересні 2022 року).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14 грудня 2023 року заборгованість за кредитним договором становила 142 639,66 грн, з яких: 109 223,39 грн заборгованість за кредитом, 33 416,27 грн заборгованість за відсотками.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок його заборгованості перед Банком, не довів відсутність заборгованості.

У суді першої інстанції відповідач заяви про застосування позовної давності не подавав. Його представник був ознайомлений з матеріалами справи 11 вересня 2024 року.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно з статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», суд першої інстанції виходив з того, що належними доказами доведено порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного внесення кредитних платежів, а тому у позивача виникло право на стягнення заборгованості у вказаному ним розмірі, який підтверджений дослідженими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору з лімітом 300 000 грн зі сплатою 36 % річних (протягом пільгового періоду 0,00001 %, на прострочену заборгованість 48% річних) та недотримання позичальником умов договору щодо своєчасного внесення кредитних платежів на суму 142 639,66 грн.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок його заборгованості перед Банком, не довів відсутність заборгованості.

За такого висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача є правильним.

Посилання відповідача на те, що позивач не дотримався вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», а саме не надав докази повідомлення відповідача про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням строку та дій, необхідних для усунення порушення, колегія суддів вважає безпідставними.

Вказана норма закону передбачає, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Між тим, згідно з позовними вимогами, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка вже настала.

Що стосується тверджень відповідача про наявність підстав для застосування позовної давності, то вони є хибними, враховуючи часткове погашення ОСОБА_1 кредиту у вересні 2022 року та продовження строків позовної давності законодавцем у зв`язку з карантином, який тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, та воєнним станом, який був введений 24 лютого 2022 року і триває на сьогоднішній час. Крім того відповідачем у суді першої інстанції не піднімалося питання про застосування позовної давності.

Стаття 256 ЦК України передбачає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норм статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Стаття 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пункт 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (набрання чинності 02 квітня 2020 року).

Пункт 19 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, в редакції Закону України №2120-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, визначав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Пункт 19 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, в редакції Закону України №3450-ІХ від 08.11.2023, який набрав чинності 30.01.2024, регламентує, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 24 липня 2025 року.