Справа № 456/4752/24 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/1057/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року в складі судді Шрамка Р.Т. із запереченням на ухвалу цього ж суду від 10 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні системи України» про захист прав споживачів,-

встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача АТ«Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», ТзОВ «Газорозподільні системи України» про захист прав споживачів.

Вимоги обгрунтовані тим, що у 2021 році на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.05.2020 по справі № 456/3046/17 АТ «Львівгаз», яке здійснює розподіл природного газу на території Львівської області, виготовило для споживача ОСОБА_1 «План-схему Встановлення газового лічильника в кв. АДРЕСА_1 ».

Вважає, що у План-схемі відсутня необхідна інформація, а також є недостовірна/недійсна інформація, а саме у розділі «Розрахунок вузла обліку газу» вищевказаної План-схеми зазначено, що "Для контрольного обліку витрат газу буде передбачено газовий лічильник на газопроводі низького тиску для обліку витрат газу:" і нижче у таблиці вказано: №п/п - 1; Назва приладу - Газова колонка; Тип, марка устаткування - (інформація відсутня).

Отже, має місце порушення права споживача ОСОБА_1 на необхідну інформацію про асортимент - "Тип, марку устаткування", а саме, "Газової колонки"; щодо якої для "контрольного обліку витрат газу" та для "обліку витрат газу" буде використовуватись "газовий лічильник на газопроводі низького тиску".

Також позивач зазначив, що інформація про "Тип, марку устаткування" (зокрема, Газової колонки) є "необхідною", оскільки загальновідомими є обставини, що одне і те саме за призначенням устаткування має різні "основні властивості" - естетичні, ергономітричні, технічні тощо, чим обумовлюється наявність у такого устаткування різних "Типів, марок". Газові колонки різних "типів, марок" споживають різку кількість газу, залежно від потужності їх газових пальників. Відповідно, для з`ясування дійсної інформації про "основні властивості" Газової колонки необхідною є інформація про її "Тип, марку".

У розділі «Розрахунок вузла обліку газу» вищевказаної План-схеми зазначено, що "Для контрольного обліку витрат газу буде передбачено газовий лічильник на газопроводі низького тиску для обліку витрат газу:" і нижче у таблиці вказано: №п/п - 1; Назва приладу - Газова колонка; ...; Потужність, кВт Qmax 20 і Qmsn 9,5; Витрати, м3/год - Qmах 2,3 і Qmin 1,06.

З вказаних даних встановлюється наявність різної питомої теплоти згорання газу (тобто, одного і того самого палива), при його використанні однією і тою самою Газовою колонкою.

Тобто, має місце порушення права споживача ОСОБА_1 на достовірну інформацію/дані про "основні властивості" Газової колонки, які є умовою використання "газового лічильника на газопроводі низького тиску" для "контрольного обліку витрат газу" та для "обліку витрат газу".

Просив визнати право споживача ОСОБА_1 на необхідну інформацію про асортимент (Тип, марку устаткування) "Газової колонки" та достовірну/дійсну інформацію про її "основні властивості" (максимальні і мінімальні потужність та витрати газу), які є умовою використання "газового лічильника на газопроводі низького тиску" для "контрольного обліку витрат газу" та .для "обліку витрат газу".

Визнати відсутність необхідної інформації про асортимент (Тип, марку устаткування) "Газової колонки" у розділі «Розрахунок вузла обліку газу» План-схеми та зобов`язати АТ «Львівґаз» зазначити у розділу «Розрахунок вузла обліку газу» План-схеми інформацію про асортимент (Тип, марку устаткування) "Газової колонки".

Визнати недостовірною/недійсною інформацією про "основні властивості" Газової колонки (її максимальні і мінімальні потужність та витрати газу), у розділі «Розрахунок вузла обліку газу» План-схеми та зобов`язати АТ «Львівгаз» зазначити у розділу «Розрахунок вузла обліку газу» План-схеми дійсну інформацію про "основні властивості" Газової колонки (її максимальні і мінімальні потужність та витрати газу).

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» про захист прав споживача відмовлено.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2025 року виправлено описку в рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача, вказано вірним в описовій частині рішення суду, знак «g1?g2» замість невірно вказаного знак «g1=g1», дату «Ухвалою суду від 16.01.2025 по справі №456/4652/24» замість невірно вказаної «Ухвалою суду від 05.12.2024р. по справі №456/4752/24» та номер справи цивільної справи «Наявні матеріали справи №456/4652/24», замість невірно вказаної «Наявні матеріали справи №456/4752/24».

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено та відмовлено у задоволенні позову до ТзОВ «Газорозподільчі мережі України» з врахуванням відзиву та мотивів які зазначені у такому, однак стосуються справи № 456/4652/24.

Також зазначає про встановлені судом та зазначені в оскаржуваному рішенні обставини.

Тричі у доводах оскарження рішення суду цитує відповідні норми процесуального закону та висновки суду.

Звертає увагу на мотивацію та обгрунтування позовної заяви.

Стверджує, що дослідженню та оцінці підлягає витяг з розділу «Розрахунок вузла обліку газу».

Заперечуючи ухвалу суду від 10.09.2024 вказує, що суд не зазначив про предмет та підставу позову, не врахував значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, обсяг та характер доказів у справі, наявність значного суспільного інтересу та думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2025 та ухвалу цього ж суду від 10 вересня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15.04.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої станції залишити без змін.

17.04.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ТзОВ «Газорозподільні системи України» в особі Львівської філії ТзОВ «Газорозподільні системи України» на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої станції залишити без змін

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, в судове засідання 29 липня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 26.05.2020 у справі №456/3046/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, яким зобов`язано ПАТ «Львівгаз» надіслати ОСОБА_1 схему комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення за його адресою: АДРЕСА_2 , на даний час рішення суду виконане, що позивачем не заперечується.

При цьому, позовна заява у цій справі подана з метою переглянути рішення суду від 26.05.2020 у справі №456/3046/17, яке є добровільно виконане відповідачем та не оскаржувалося позивачем.

В свою чергу, оскільки постановою НКРЕ КП від 31.08.2023 № 1595 зупинено дію ліцензії з розподілу природного газу АТ Львівгаз, що має наслідком втрату основного виду діяльності для товариства - неможливість здійснювати розподіл природного газу, тобто зупинення функцій АТ «Львівгаз» як Оператора ГРМ, тому зазначений відповідач не вправі вчиняти будь які дії щодо цього судового рішення.

Постановою НКРЕ КП від 26.12.2022 № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ТОВ «Газорозподільні мережі України» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Кіровоградської області (крім м. Гайворон), Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Постановою НКРЕ КП від 31.08.2023 № 1596 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу, розширено господарську діяльність ТОВ Газорозподільні мережі України» з розподілу природного газу на території Львівської області, включаючи всі 7 районів цієї області. На зазначеній території Львівська філія ТОВ Газорозподільні мережі України» є Оператором ГРМ з 01.09.2023.

Поряд з цим, план-схема, яка виготовлена відповідачем АТ «Львівгаз» на виконання судового рішення у справі № 456/3046/17 погоджена АТ «Львівгаз» 17.08.2021.

Враховуючи наведене та те, що на момент складання спірної план-схеми і добровільного виконання судового рішення АТ «Львівгаз» у справі №456/3046/17 відповідача ТзОВ «Газорозподільчі мережі України» не існувало, останнє не могло порушити будь які права позивача, тому відсутні підстави зобовязувати цього відповідача до виконання рішення суду від 26.05.2020.

Крім цього, в АТ «Львівгаз» не здійснювались жодні заходи з приводу реорганізації чи ліквідації, а ТзОВ «Газорозподільні мережі України» не є правонаступником АТ «Львівгаз».

Таким чином, суд прийшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» про захист прав споживача необхідно відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджуєтьсяз правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження№ 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження№ 14-338цс18) та від 04 червня2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження№ 12-304гс18).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами є тривалі спори, за наслідками яких мають місце судові рішення, які набрали законної сили.

Так, судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.05.2020 у справі № 456/3046/17позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Львівгаз» про захист прав споживача задоволено.

Зобов`язано ПАТ «Львівгаз» надіслати ОСОБА_1 схему комерційного ВОГ з прив`язкою до місця встановлення за його адресою АДРЕСА_2 та повідомити тип розмір лічильника газу, що входить до складу комерційного ВОГ.

Стягнуто з ПАТ «Львівгаз» на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задоволено частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.05.2020 року в частині стягнення з ПАТ «Львівгаз» на користь держави 840,80 грн. судового збору змінено та стягнуто з АТ «Львівгаз» на користь держави 640 грн. судового збору.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Станом на час розгляду даної справи позивач рішення суду від 26.05.2020 у справі № 456/3046/17 не оскаржував, не звертався до суду із заявою про зміну способу його виконання чи за роз?ясненням такаго, тощо.

ПАТ «Львівгаз» виконало рішення суду та надіслало позивачу сему комерційного ВОГ, що останнім не заперечується.

Звертаючись із позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що відповідачами порушено його права як споживача, оскільки АТ «Львівгаз», яке здійснює розподіл природного газу на території Львівської області, виготовивши для нього «План-схему» встановлення газового лічильника в кв. АДРЕСА_1 не вказало у такому необхідну інформацію, при цьому таяка є - недостовірна/недійсна, що порушує його права на необхідну інформацію. Просить визнати його право на необхідну інформацію, визнавши відсутність та недостовірність такої, зобов`язати АТ «Львівгаз» вказати у відповідних розділах План-схеми необхідну інформацію.

Для правильного вирішення справи, що розглядається, суду необхідно з`ясувати, які правовідносини між сторонами вникли, предмет та підставу вимог позивача та чи порушено діями або бездіяльністю відповідача права позивача, про що заявлено в позові.

Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно із п. 22 ч. 1ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Статею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Відповідно до частини 1, 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист права споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Згідно із п. 39 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 476) у разі коли між споживачем і газопостачальним (газорозподільним) підприємством не досягнуто згоди про надання послуг з газопостачання, розміру їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку.

Незважаючи на те, що будь яких вимог, у тому числі зобов`язального характеру позивач ОСОБА_1 не пред`явив до ТзОВ «Газорозподільні системи України», все ж товариство визначено відповідачем, тому колегія суддів вважає за доцільне розпочати перевіку законності оскаржуваного рішення з погляду та відношення заявлених позивачем вимог власне до ТзОВ «Газорозподільні системи України».

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

З матеріалів справи вбачається, що спірна План-схема встановлення газового лічильника в кв. АДРЕСА_1 виготовлена у 2021 році (а.с. 29).

Встановлено, що постановою НКРЕ КП від 26.12.2022 № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ТОВ «Газорозподільні мережі України» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Кіровоградської області (крім м. Гайворон), Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Постановою НКРЕ КП від 31.08.2023 № 1596 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу, розширено господарську діяльність ТОВ Газорозподільні мережі України» з розподілу природного газу на території Львівської області, включаючи всі 7 районів цієї області.

Львівська філія ТОВ Газорозподільні мережі України» є Оператором ГРМ з 01.09.2023.

З наведеного беззаперечно слідує, що на момент складання спірної план-схеми та виконання АТ «Львівгаз» судового рішення у справі №456/3046/17 відповідача ТОВ «Газорозподільчі мережі України» не існувало, оскільки з відкритих джерел в інтернетмережі вбачається, що таке зареєстровано 02.09.2022.

Таким чином, ТОВ «Газорозподільчі мережі України» не порушив та не міг, у контексті заявлених вимог (предмету таких), порушити будь які права позивача.

Більше того, в АТ «Львівгаз» не здійснювалися заходи щодо реорганізації чи ліквідації товариства, а ТОВ «Газорозподільні мережі України» не є правонаступником АТ «Львівгаз».

В свою чергу, як зазначалося вище, План-схема, яка виготовлена відповідачем АТ «Львівгаз» на виконання судового рішення у справі № 456/3046/17 погоджена АТ «Львівгаз» 17.08.2021.

Пунктом 5 Глави 2 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем, передбачено, що схему комерційного ВОГ необхідно відображати з прив`язкою до місця встановлення із зазначеними габаритами, розмірами шафи та умовами монтажу комерційного ВОГ з розрахунку забезпечення зручності обслуговування та експлуатації. Усі елементи, які входять до складу комерційного ВОГ, повинні бути винесені в окрему специфікацію з позначенням виробників, маркування, технічних та метрологічних характеристик згідно з технічними умовами, за якими виготовляються ці складові.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначені Законом України «Про ринок природного газу».

Відповідно до наведених в ст.1 вказаного Закону визначень:

газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам;

оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг:

приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи;

транспортування природного газу;

розподіл природного газу;

зберігання (закачування, відбір) природного газу;

послуги установки LNG;

споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Частинами 2, 4 статті 19-1 Кодексу газорозподільних систем передбачено, що оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи зобов`язані за зверненням замовника забезпечити приєднання його об`єкта до газотранспортної або газорозподільної системи за умови дотримання замовником вимог кодексу газотранспортної системи та/або кодексу газорозподільних систем.

Оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи мають право відмовити у наданні послуги з приєднання виключно у разі недотримання замовником процедури приєднання, визначеної цим Законом, кодексом газотранспортної системи та/або кодексом газорозподільних систем.

Пунктами 1 та 3 глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем (надалі Кодекс ГРС), затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30 вересня 2015 року, встановлено, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу». Його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до п. 7 Глави 1 Розділу Х кодексу, будь-які роботи, пов`язані з порушенням роботи чи схеми комерційного вузла обліку, або зміни типу ЗВТ проводяться за погодженням з Оператором ГРМ у присутності представників споживача і Оператора ГРМ та оформляються відповідним актом. Роботи з розпломбування, випробування, вимірювання, зміни схеми комерційного вузла обліку, заміни типів ЗВТ без оформлення акта в присутності уповноважених осіб споживача та Оператора ГРМ не допускаються.

АТ «Львівгаз» здійснювало основний вид господарської діяльності - розподіл природного газу до 01.09.2023.

Постановою НКРЕ КП від 31.08.2023 № 1595 зупинено дію ліцензії з розподілу природного газу АТ Львівгаз, це має наслідком втрату основного виду діяльності для товариства - неможливість здійснювати розподіл природного газу, тобто зупинення функцій АТ «Львівгаз» як Оператора ГРМ.

Як зазначає представник АТ «Львівгаз», план-схема фактично є ескізним малюнком місця встановлення лічильника газу в приміщенні споживача і не є проектно-виконавчою документацією, яка видається на підставі технічних умов, тому не створює жодних прав та обов`язків для споживача.

В свою чергу, оскільки будь-які роботи, пов`язані з порушенням схеми комерційного вузла обліку проводяться за погодженням з Оператором ГРМ, при цьому, ліцензія АТ «Львівгаз» з розподілу природного газу зупинена, що виключає можливість діяльності товариства як Оператора ГРМ та свідчить про наявність підстав для відмови у позові з цих підстав, оскільки на даний час АТ «Львівгаз» не вправі вносити будь які відомості (виправлення) до план-схеми комерційного ВОГ.

Крім цього, колегія суддів погоджується з тим, що позивач фактично висловлює свою незгоду з приводу того, як АТ «Львівгаз» виконано судове рішення у справі №456/3046/17, а позовна заява подана з метою переглянути остаточне рішення, яке ухвалено у справі №456/3046/17, що суперечить принципу res judicata.

Більше того, судове рішення у справі № 456/3046/17 добровільно виконано АТ «Львівгаз» більше ніж 3 роки тому.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Разом з цим, на переконання колегії суддів, позивач ОСОБА_1 не надав суду будь яких переконливих доказів, які б свідчили та двали підстави для висновку про порушення його првав, а відтак необхідність зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги щодо таких є неспроможними, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги у контексті заперечень на ухвалу суду від 10.09.2024, які зводяться до того, що суд не зазначив про предмет та підставу позову, не врахував значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, обсяг та характер доказів у справі, наявність значного суспільного інтересу та думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, то такі взагалі є незрозумілими для апеляційного суду з погляду явки позивача у судові засідання суду першої інстанції, при цьому, рішення місцевого суду про розгляд справи з повідомленням сторін, відтак наявності в останніх усього спектру процесуальних прав та можливостей, у тому числі, щодо реалізації принципу змагальності.

При цьому, призначивши дану справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції не допустив порушень ст.ст. 19, 274 ЦПК України, натомість, оскільки вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, колегія суддів не знаходить таких ознак та особливостей у зазначеній справі.

Крім цього, і апеляційна скарга, яка є копіюванням норм матеріального та процесуального права, повторенням попередніх абзаців та висновків судів у відповідних справах, не містить аргументів які б вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року та ухвалу цього ж суду від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 липня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк