Провадження № 2/638/5151/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Дудка Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позов, в обґрунтування якого зазначає, що 29.10.2004 між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 09.10.2018 рішенням суду шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу стосунки між сторонами налагодилися, в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_4 . Народження дитини відбулося не в офіційному шлюбі відомості про батька записані зі слів матері. Проте, навіть зі слів матері у свідоцтві про народження батьком було зазначено « ОСОБА_5 ». Незабаром після народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Наявність спільної дитини сторін від першого шлюбу, а також того, що після народження ОСОБА_6 між сторонами знову було укладено шлюб, безумовно підтверджує, що позивач є біологічним батьком дитини ОСОБА_7 . Той факт, що позивач дійсно відноситься до дитини ОСОБА_8 , як до власної доньки, підтверджується тим, що відповідно до довідки про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, відповідач та їх дві доньки, також підтверджують спільні фото. На думку позивача ним надано достатньо доказів підтвердження батьківства позивача, у зв`язку з чим позивач просить: визнати ОСОБА_1 батьком малолітньої ОСОБА_8 , внести зміни в актовий запис про народження в частині відомостей про батька, записавши батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 30.05.2025 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В.

02.06.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

02.07.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду, витребувано докази за клопотанням позивача.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Окрім того, у заяві відповідач зазначила, що вона прийняла рішення визнати позовні вимоги її чоловіка. Позивач у позові навів дійсні обставини з їх життя. Народження дитини ОСОБА_6 відбулося у неофіційному шлюбі, а тому відомості про батька внесено зі слів матері. Позивач завжди ставився до дитини які належить ставитися батьку до дитини, дитина знає його саме як батька. Врегулювати питання без суду немає можливості, оскільки вона вже тривалий час перебуває за кордоном та повертатися до України не збирається, а тому змоги звернутися спільної з заявою немає.

Від начальника Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції надійшли пояснення, у яких вона просила проводити розгляд справи за відсутності Відділу. Окрім того, у поясненнях зазначено, що відділ не заперечує проти задоволення позовних вимог та надає копію актового запису про народження дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29.10.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі, які розірвано рішенням Дзержинського (нині- Шевченківського) районного суду м. Харкова від 09.10.2018 №638/13139/18.

Від шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 , видане Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 678.

Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_8 , батьками якої записані: мати ОСОБА_2 , громадянка України, батько: ОСОБА_1 , громадянин України.

За клопотанням позивача судом було витребувано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №9 від 10.07.2025. Вказаним повним витягом підтверджується, що запис про батька ОСОБА_8 , 24.01.2020 зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

За правилами ч. 1 ст. 135 СК України - при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалими справи, що запис про батька ОСОБА_8 вчинено за вказівкою матері, оскільки остання не перебувала у шлюбі.

Ст. 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Крім того, ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).

Аналіз вищенаведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.

Як встановлено у судовому засіданні запис про батька у актовому записі про народження ОСОБА_7 записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Під час розгляду справи позивач ані позивачем, ані його представником клопотань про проведення судово генетичної експертизи заявлено не було, а лише у позові зазначено. Що надані докази безумовно підтверджують, що позивач є біологічним батьком ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про визнання позову та зазначено, що фізично врегулювати питання без суду немає можливості, оскільки вона тривалий час перебуває за кордоном.

Хоча відповідачем і подано заяву про визнання позову, проте суд вважає, що визнання позову відповідачем буде суперечити інтересам дитини, адже регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України) та може порушувати права іншої особи, яка також може заявити свої права на батьківство дітей.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу (ч.2 ст.128 СК України).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

В судовому засіданні було встановлено, що запис про батька ОСОБА_7 вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ураховуючи те, що визнання батьківства встановлюється в судовому порядку, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Разом з тим, сторони у судове засідання не з`явились, пояснень не надали, клопотань про призначення експертизи, про допит свідків заявлено не було, також матеріали справи не містять і позивачем не надано будь-яких листів, заяв, анкет, інших документів, які б могли підтвердити батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_7 .

Надані позивачем копії фотографій позивачем не можуть бути доказом батьківства ОСОБА_1 , оскільки не зрозуміло хто саме на них зображений, а позивач та відповідач не надали пояснень з цього приводу, оскільки не з`явилися у судове засіданні, окрім того, одні лише фотографії не можуть бути беззаперечним доказом батьківства відповідача.

Надана довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у якій зазначено, що ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_10 (спільна донька сторін), ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_11 (дитина щодо якої встановлюється факт батьківства) зареєстровані за однією адресою не може бути підтвердженням того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_7 , оскільки факт спільного проживання та реєстрації у одному приміщенні не свідчить про те, що останній є батьком дитини.

Посилання позивача, що при реєстрації народження ОСОБА_7 її матір`ю було надано дитині прізвище « ОСОБА_12 » також не свідчить про безумовне підтвердження факту того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_8 , оскільки прізвище було надано дитині за прізвищем матері, яка на момент реєстрації дитини мала прізвище саме « ОСОБА_12 ».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Тобто, висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом із тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності.

У підготовче засідання та у судове засідання сторона позивача не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, а отже усвідомлювали, та погодилися нести ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані під час проведення підготовчого та судового засідань, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання про призначення експертизи.

З аналізу зазначеного, а також з досліджених матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодного доказу, що свідчив би про походження дітей від ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 106,109, 141, 200, 259 263-265, 268, 352, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції про визнання батьківства- відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківського апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД