Провадження № 2/621/459/25
18 липня 2025 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Вельможної І.В.,
секретаря судового засідання - Лацько А.В.,
представник позивача - адвокат Закоморна К.О.,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області,
представники третьої особи - Стаднік А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області,
23.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до Харківського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, з наступними вимогами: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.11.2009 по 16.04.2014. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У 2014 році відповідач пішов з родини до іншої жінки, чим подав дітям поганий приклад щодо дотримання сімейних цінностей і загальновизначених суспільством норм поведінки.
У 2014 році рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16.04.2014 шлюб подружжя ОСОБА_6 - розірвано. Також, за рішенням Зміївського районного суду Харківської області з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Незважаючи на той факт, що ОСОБА_2 є батьком дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останній свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ніякої уваги дітям не приділяє, матеріально не допомагає, аліменти сплачує не повно та не регулярно, не бере участі у забезпеченні мінімальних потреб дітей, не виявляє бажання бачити їх, розвитком дітей не цікавиться, не цікавиться, а ні про їх фізичний, а ні про духовний розвиток.
Усі обов`язки по вихованню, піклуванню та забезпеченню дітей усім необхідним взяла на себе ОСОБА_1 , яка піклується про духовний та фізичний стан, їх матеріальне благополуччя, створює усі належні умови для виховання та навчання дітей, тоді, як батько ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей.
На момент подання позовної заяви відповідач не бачив та не спілкувався з дітьми більше ніж сім років.
В зв`язку з тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з метою захисту прав неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 через свого представника, звернулася до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року вказаний позов передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області та 14.01.2025 справа надійшла до канцелярії суду.
Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 27 січня 2025 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 04.03.2025.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 01 травня 2025 року.
01.05.2025 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання відкладено до 22.05.2025.
22.05.2025 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено до 18.06.2025.
18.06.2025 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання відкладено до 18.07.2025.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Закоморна К.О. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду ОСОБА_2 не повідомив, відзив на позов не надавав, будь яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Стаднік А.С.в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та вважав за доцільне в інтересах дітей позбавити батьківських прав ОСОБА_2 .
Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України та враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 35, 39).
Рішенням Змївського районного суду Харківської області від 16 квітня 2014 року задоволено позовні вимог ОСОБА_4 та розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30.11.2009 року (актовий запис №07) Соколівською сільською радою Зміївського району Харківської області; Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі на кожну дитину по 309 (триста дев`ять) грн. 60 коп., що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 04.03.2014 року і до досягнення ними повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 200 (двісті) грн. щомісячно, починаючи з 04.03.2014 року і до досягнення трирічного віку дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення набрало законної сили (а.с. 31-32).

25 квітня 2023 року ОСОБА_11 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено з " ОСОБА_1 на ОСОБА_1 ", актовий запис № 685 - копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 29).

Згідно копії Витягу №1699 від 03.09.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 значаться зареєстрованим за адресою в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Крім того, відповідно до інформації № 1700 від 03.09.2024 наданої спеціалістом з питань реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає без реєстрації ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 8 зворот).

Відповідно до копії акту обстеження умов проживання, складеного 02.09.2024 головним спеціалістом ССД Пісочинської селищної ради Стадніком А.С., спеціалістом ССД Пісочинської селищної ради Новіковою І.О., копії акту обстеження умов проживання складеного 31.01.2025 головним спеціалістом ССД Пісочинської селищної ради Стадніком А.С., спеціалістом ССД Пісочинської селищної ради Масною Є.Д., проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Умови проживання задовільні, наявне водопостачання, газопостачання, електропостачання, в будинку сучасна техніка, наявний ремонт, в будинку чисто, у дитини наявна кімната, одяг по сезону, наявне обладнання для навчання та дозвілля. Стосунки у сім`ї доброзичливі, люблячі, довірливі, конфліктів немає. За результатами бесіди встановлено, що діти не бажають спілкуватися з батьком. До чоловіка матері - ОСОБА_11 діти відносяться позитивно (а.с. 9, 72).

Відповідно до Характеристики наданої директором Комунального закладу "Пісочинський ліцей "Мобіль" Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Волобуєвою Г.Н., за підписом класного керівника Жеребкін О.В., участь батька учнів 7Д класу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вихованні протягом 5, 6, 7 класу навчання не спостерігалася. Батько не відвідує шкільні заходи, батьківські збори та інші заходи, що організовуються для батьків, не підтримує зв`язку з класним керівником та іншими вчителями. Питання щодо успішності та поведінки учнів обговорюються лише з матір`ю (а.с. 7, 71).

Відповідно до інформації вих. № 23 від 16.01.20255, наданої КНП "ЦПМД № 2 Харківського району" на запит начальника служби у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 перебувають на обліку в амбулаторії загальної практики - сімейної медицини сел. Пісочин КНП "ЦПМД № 2 Харківського району", Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу укладено з матір`ю дітей, медичні послуги діти отримують з 14.08.2018 , відвідування медичного закладу здійснюється у супроводі матері, про розвиток та здоров`я дітей піклується мати ОСОБА_1 (а.с. 70).

З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , що стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання дітей за період з січня 2018 року по травень 2024 року, станом на 31.05.2024 становить 100 839 грн 10 к. (а.с. 12-15).

З Висновку органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області щодо доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що службою у справах дітей орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради було розглянуто матеріали про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та враховуючи всі обставини, з врахуванням думки дітей, орган опіки та піклування дійшов беззаперечного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 67-75).

Відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Судом було вжито заходів щодо заслуховування думки неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, в судовому засіданні 18.07.2025 за участі представника служби у справах дітей Пісочинської селищної ради, з`ясовувалася думка дітей щодо позбавлення батьківських прав їх батька ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чітко сформулювали свій погляд та висловили думку щодо доцільності позбавлення батьківських прав їх батька. Так, діти вказали, що постійно проживають з матір`ю, відчимом та сестричкою, мати та вітчим забезпечують їх всім необхідним, дбають про їх життя та здоров`я. Батька не бачили давно, востаннє у березні 2025 року на похованні бабусі, де батько навіть не впізнав ОСОБА_4 , він ними не цікавиться, бажання спілкуватися з батьком не має.

За результатами бесіди представником органу опіки та піклування зроблено висновок, що позиція ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була вільною в своєму судженні, а не сформована під впливом.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частин 1-4 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до частин 3, 4 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами 4, 5, 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абзацу 2 пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Стаття 171 Сімейного кодексу України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків ОСОБА_2 з виховання його неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітньої дочки ОСОБА_4 , не виявлення щодо них батьківського піклування, який не цікавиться дітьми, їх розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я дітей, не приймає жодної участі у їх житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що відповідач змінить своє відношення до дітей, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про бажання відповідача спілкуватись з дітьми.

Вказані обставини в сукупності свідчать про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, а позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дітей, а від так позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 к.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути нею подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.07.2025.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Третя особа - Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, адреса місцезнаходження: вул. ім. Беліменків, буд. 2, смт Пісочин, Харківський район, Харківська область, 62416, код за .

Головуючий: