РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/6630/19

Провадження № 22-ц/4815/791/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Шимків С.С.,

судді: Боймиструк С.В., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач Приватний вищий навчальний заклад

"Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2025 року (ухвалене у складі судді Ковальова І.М.) у справі за позовом Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року Приватний вищий навчальний заклад "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства.

Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 , на підставі наказу №1 від 20.09.2016 року, виданого ним на підставі протоколу №1 Загальних зборів Засновників Коледжу від 17.09.2016 року приступив до виконання обов`язків директора Коледжу.

У подальшому рішенням апеляційного господарського суду 19 квітня 2017 року у справі № 918/1260/16 визнано недійсним рішення Загальних зборів Засновників Коледжу від 17.09.2016 року, оформлене протоколом № 1 від 17.09.2016 року,

За час перебування відповідача на посадах в.о. та т.в.о. директора Коледжу, останнім було укладено ряд договорів без необхідних на це повноважень та виконано незаконні оплати за цими договорами: 300000 грн було перераховано ТОВ "Юридична компанія Дігеста"; 27338 грн перераховано адвокатському бюро "Корпорація права".

Відповідно до умов трудової угоди ОСОБА_1 , яку він уклав сам з собою, йому було виплачено 258549 грн. 66 коп. заробітної плати. На його заробітну плату було сплачено соціальний внесок в розмірі 40974 грн 43 коп., а також сплачено 1653 грн. 10 коп. в якості оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності та виплачено 1983 грн. 72 коп. допомоги по тимчасовій непрацездатності. Безпідставно набута заробітна плата та платежі, що прирівнюються до неї, підлягають поверненню, оскільки відповідач одержав її не добросовісно.

Після скасування державної реєстрації т.в.о. директора коледжу ОСОБА_1 ним не передано поновленому директору ОСОБА_2 майно та документацію коледжу.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) матеріальну шкоду в розмірі 258 549 грн 66 коп., спричинену незаконно виплаченою йому заробітною платою; матеріальну шкоду в розмірі 40 974 грн. 43 коп., спричинену незаконно сплаченим соціальним внеском; матеріальну шкоду в розмірі 1653 грн. 10 коп., спричинену незаконною оплатою перших п`яти днів тимчасової непрацездатності; матеріальну шкоду в розмірі 1983 грн. 72 коп., спричинену незаконною оплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності; матеріальну шкоду в розмірі 300 000 грн 00 коп., спричинену незаконним перерахуванням коштів ТОВ "Юридична компанія Дігеста"; матеріальну шкоду в розмірі 27 338 грн. 00 коп., спричинену незаконним перерахуванням коштів Адвокатському бюро "Корпорація права"; матеріальну шкоду в натурі згідно Додатків 78, 79 позовної заяви, спричинену не передачею майна коледжу; матеріальну в натурі згідно Додатків 80, 81, 82, 83 позовної заяви, спричинену не передачею документації коледжу, а також судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2025 року в задоволенні позову приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства - відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю позовних вимог: позивачем не доведено якими саме діями позивачу завдано матеріальної шкоди, в чому вона полягає, неправомірність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями, натомість дані обставини повністю спростовані встановленими в судовому засіданні допустимими доказами, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, приватний вищий навчальний заклад "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі покликається на допущенні судом порушення норм процесуального права під час розгляду справи.

Вказує, що факт визнання недійсними двох рішень зборів засновників коледжу, оформлених протоколом № 1 від 17 вересня 2016 року та протоколом № 7 від 06 січня 2017 року свідчить про те, що відповідач безпідставно перебував на займаних посадах та розпоряджався коштами та майном юридичної особи за відсутності відповідної правової підстави.

Тому позивачу була завдана майнова та фінансова шкода діями відповідача, який діяв як керівник коледжу без відповідних правових підстав для цього.

Покликається на положення ст. 23 Закону України "Про господарські товариства" згідно якої ОСОБА_1 має нести відповідальність за завдану ним шкоду як посадова особа господарського товариства.

Наголошує на недобросовісності дій ОСОБА_1 в контексті положень ст. 92 ЦК України.

Вказує на помилковий висновок суду першої інстанції про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та шкодою завданою коледжу.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Приватний вищий навчальний заклад "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої товариству відповідачем під час здійснення ним своїх повноважень як керівником.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, у пункті 12 частини першої цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Згідно з частиною першою статті 89 ГК України управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Особливості управління господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, визначаються законами України.

Відповідно до частини другої статті 89 ГК України посадові особи несуть цивільно-правову, адміністративну, фінансову та кримінальну відповідальність за шкоду та збитки, завдані ними господарському товариству, у порядку та у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/19 (провадження № 14-329цс19).

Позивач у справі має організаційно-правову форму товариства з обмеженою відповідальністю.

Згідно з частиною першою статті 80 ГК України до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 42 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" посадовими особами товариства є члени виконавчого органу, наглядової ради, а також інші особи, передбачені статутом товариства.

Зі змісту статуту Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" вбачається, що директор коледжу є посадовою особою товариства та несе відповідальність перед засновниками за стан діяльності коледжу, в тому числі фінансово-господарської (п. 6.3. Статуту) (а.с. 239, том 2).

Враховуючи наведене, відповідач ОСОБА_1 , як директор коледжу належить до кола суб`єктів, на яких поширюється дія пункту 12 частини першої статті 20 ГПК України та вважається посадовою особою юридичної особи позивача у справі.

Правовідносини, які виникли між Приватним вищим навчальним закладом "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" та ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди, завданої керівником підприємства, зокрема за позовною вимогою про стягнення збитків, завданих безпідставною виплатою заробітної плати, стосуються дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень саме як посадової особи - директора підприємства.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що висловлена ним у постанові Великої Палати від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20), де зазначено, що наявність трудових відносин між власником (учасником, акціонером) юридичної особи та посадовою особою цієї юридичної особи не впливає на визначення юрисдикції спорів за позовом власника (учасника, акціонера) до такої посадової особи щодо відшкодування збитків, завданих юридичній особі діями або бездіяльністю посадової особи, поданим власником (учасником, акціонером) в інтересах юридичної особи. Такі спори підлягають розгляду господарськими судами відповідно до пункту 12 частини першої статті 20, частини першої статті 54 ГПК України.

За встановлених обставин позов Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки належить до господарської юрисдикції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. (ч.1 ст.256 ЦПК України)

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції доходить висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, апеляційний суд, відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Рівненського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 255, п.1 256, 368, 374, 377, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Приватного вищого навчального закладу "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства закрити.

Повідомити Приватний вищий навчальний заклад "Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж", що розгляд справи за його позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником підприємства віднесено до юрисдикції господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 липня 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.