П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року м. Миколаїв

справа №490/7561/24

провадження №22-ц/812/1450/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чулупа О. С. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі Товариство або ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з вказаним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.

Позивач вказував, що 10 квітня 2023 року між Товариством та відповідачкою було укладено кредитний договір в електронному вигляді №1186-9749, відповідно до якого ОСОБА_1 відкрито кредитну лінію на суму 17 000 грн строком 300 днів зі сплатою зниженої ставки у розмірі 2,5% на день та стандартної процентної ставки у розмірі 3% на день.

Товариство зазначало, що воно отримало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Однак воно не є банківською установою, та не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Позивач через партнера, яким є АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, видав відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок вказаний нею в особистому кабінеті.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вказувало, що ОСОБА_3 належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 11 липня 2024 року у неї виникла заборгованість у сумі 168 470,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у сумі 17 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 151 470,00 грн.

Позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідачки Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 83 470 грн за умови погашення відповідачкою решти заборгованості у сумі 85 000 грн.

Посилаючись на вищевказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 85 000,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у сумі 17 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 68 000,00 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, на те, що позивачем не було доведено перерахування їй кредитних коштів. Також вона зазначала, що зміст наданого позивачем кредитного договору, свідчить, що кредит надавався строком на 18 днів, а тому нарахування відсотків після 27 квітня 2023 року є безпідставним. Також вона наголошувала на тому, що розмір відсотків за користування кредитом є несправедливим.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1186-9749 від 10 квітня 2023 року в сумі 85 000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 17 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 68 000 грн, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними доказами довів заявлені ним позовні вимоги, а тому відповідачка має відшкодувати позивачу вказані судом суми.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідачка зазначала, що позивачем не було доведено надання їй кредиту, а також наявність у неї заборгованості за кредитним договором. Крім того, вона вказувала, що відсотки за кредитом нараховані позивачем поза межами строку кредитування та їх розмір є несправедливим.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 29 липня 2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_5 .

10 квітня 2023 року ОСОБА_1 здійснила вхід в інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з метою отримання кредиту.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» ознайомило її з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспортом споживчого кредиту. Відповідачка підтвердила бажання отримати кредит за запропонованими умовами.

10 квітня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття кредитної лінії №1186-9749, відповідно до якого відповідачці відкрито кредитну лінію на суму 17 000 грн строком на 300 календарних днів. Дата повернення (виплати) кредиту 03 лютого 2024 року.

Згідно з п.4.3 договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом. Однак позичальнику на умовах, вказаних у договорі (програма лояльності), може бути надана можливість скористатися Промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентною ставкою.

Базовий період складає 18 календарних днів (п.4.4. договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Стандартна процентна ставка становить 3% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за Промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою. (п.4.6 Договору).

В пункті 12 договору вказано номер особистого електронного платіжного засобу ОСОБА_1 : НОМЕР_2 , електронна пошта та електронний підпис одноразовим ідентифікатором А2202.

Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту №1186-9749 від 10 квітня 2023 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перерахувало на платіжну картку НОМЕР_2 кредит в розмірі 17 000,00 грн. Переказ здійснювався за допомогою платіжної системи LiqPay.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 12.07.2024 вбачається, що Банк на підставі договору №4010 від 02.12.2019 перерахував від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через платіжну систему LiqPay на платіжну карту НОМЕР_2 (ID платежу ) 17 000,00 грн згідно з договором №1186-9749 від 10.04.2023.

Згідно з розрахунком заборгованості позивача станом на 11 липня 2024 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 168 470,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у сумі 17 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 151 470,00 грн, які були нараховані по 03 лютого 2024 року включно.

З пояснень позивача, викладених у позовній заяві, випливає, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» списало відповідачці заборгованість за відсотками на суму 83 470 грн, а тому станом на 11 липня 2024 року відповідачка мала непогашену заборгованість у сумі 85 000,00 грн, з яких 17 000,00 грн заборгованість за кредитом та 68 000,00 грн заборгованість за відсотками.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У частині другій статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно з статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частин восьмої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що дослідженими доказами доведено наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем у вказаній ним сумі, а тому ОСОБА_1 повинна компенсувати її позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 10 квітня 2023 року уклали кредитний договір в електронному вигляді за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором , що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитні кошти позивач перерахував відповідачці на банківську картку, яка була зазначена нею у кредитному договорі.

Відповідачка, отримавши кредитні кошти, своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та нарахованих відсотків не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 85 000,00 грн.

Суд першої інстанції, стягнувши вказану заборгованість з відповідачки, правильно вказав, що оскільки вона у добровільному порядку належним чином не виконала своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів, вона повинна їх відшкодувати у примусовому порядку.

Посилання відповідачки на те, що позивач не довів належними доказами надання їй кредиту, а також наявність у неї заборгованості за кредитним договором, спростовується дослідженими доказами. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування кредитних коштів на вказану відповідачкою банківську карту вбачається факт отримання нею кредиту на суму 17 000 грн. Твердження відповідачки про те, що позивач не довів належності їй банківської карти, колегія суддів відхиляє, бо відповідачка особисто вказала номер карти у кредитному договорі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачка на спростування доводів позивача про отримання нею кредиту жодного доказу не надала.

Твердження її про те, що нараховані відсотки є несправедливими та нараховані за межами строку кредитування, є безпідставними. Перед укладанням кредитного договору відповідач була ознайомлена з його умовами, в тому числі з реальною процентною ставкою за договором і строком кредитування, який становив 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику.

Відповідно до 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідачка, ознайомившись з умовами договору, знала процентну ставку, строк договору і погодилася укласти кредитний договір, взявши на себе обов`язок повернення кредиту разом з відсотками у обумовлений договором строк.

Досліджені докази свідчать, що нарахування відповідачці заборгованості за кредитним договором відповідає умовам кредитного договору. Заборгованість за відсотками нарахована у межах строку кредитування.

Що стосується доводів апелянта про те, що розмір заборгованості не підтверджений належним доказом, а саме випискою по особовому рахунку, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фінансовою установою, але не банком. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг (надання коштів у позику) без відкриття рахунку, а тому надання виписки по рахунку є неможливим.

Факт надання позивачем відповідачці кредитних коштів підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування кредитних коштів на вказану відповідачкою банківську картку. Відповідач вказаного факту не спростувала.

За такого колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року.