КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2487/25 Головуючий у суді І інстанції Маркєлова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 18 листопада 2011 року по 24 червня 2019 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Вказувала на те, що дитина проживає разом з нею. Відповідач є військовослужбовцем, може надавати матеріальну допомогу, проте робить це вкрай нерегулярно. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утриманнясина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову - 21 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має на утриманні ще одну дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дружину ОСОБА_6 , яка не працює до досягнення дитиною трирічного віку. У період з 01 лютого 2022 року по 28 лютого 2025 року він добровільно сплачував кошти на сина ОСОБА_4 на його картку. Призначення аліментів у розмірі 1/4 частки суд вважав таким, що порушить інтереси іншої дитини відповідача. Отже, суд вважав достатнім, не завищеним і таким, що не буде порушувати майнові права дитини та платника аліментів стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів їх платника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене судове рішення скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивачка, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначила, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При цьому суд мав взяти до уваги, що дружина відповідача отримує виплати на доньку ОСОБА_5 у розмірі 860 грн щомісячно. Суд не взяв до уваги, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України відповідач є військовослужбовцем і рівень його матеріального забезпечення збільшився, а не погіршився, тому він здатен утримувати обох дітей на належному рівні.

Вона не заперечує, що з лютого 2022 року по лютий 2025 року відповідач сплатив на картку сина 227 954 грн, але вважає, що цих коштів недостатньо. Відповідач не надав суду доказів розміру свого грошового забезпечення, проте вважає, що сплачена ним сума є навіть меншою ніж 1/6 частина його доходів. Суд не врахував, що матір з дитиною проживає в Королівстві Норвегія, отримує лише соціальну допомогу і не має можливості працювати, тому визначений нею розмір аліментів у позовній заяві є належним чином обґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 листопада 2011 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року у справі № 753/4094/19, яке набрало законної сили 24 червня 2019 року (а.с. 7-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого відповідно до копії свідоцтва про народження є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 6).

Дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні.

Сторони не досягли згоди щодо матеріального утримання сина, тому позивачка звернулася до суду.

19 серпня 2021 року відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 (а.с. 54).

Від зазначеного шлюбу відповідач з ОСОБА_6 мають спільну дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 55-61).

Дружина відповідача знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, тому не має можливості працювати.

Отже, на утриманні у відповідача знаходиться малолітня дитина та дружина, яка на день ухвалення рішення знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Відповідач добровільно в період з 01 лютого 2022 року по 28 лютого 2025 року надавав кошти на утримання дитини сторін, а саме перераховував на картку ПриватБанку НОМЕР_1 одержувачу - ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 227 954 грн (а.с. 36-53).

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частини перша, друга статті 181 СК України).

За частиною третьою статті 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилами частин першої та другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5 .

Дружина відповідача знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, тому не має можливості працювати.

Отже, на утриманні у відповідача знаходиться малолітня дитина та дружина, яка на день ухвалення рішення знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною.

При визначенні розміру аліментів на малолітню дочку суд першої інстанції правильно врахував, що дитина проживає разом із матір`ю, однак батьки мають рівні обов`язки, зокрема щодо утримання спільної дитини, часткове визнання позову відповідачем.

Також суд правильно взяв до уваги ті обставини, що відповідач є особою працездатного віку, має на утриманні іншу малолітню дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружину, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, та у період з 01 лютого 2022 року по 28 лютого 2025 року добровільно надав кошти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що за обставин даної справи належним, достатнім і таким, що не буде порушувати майнові права дитини та платника аліментів, є розмір матеріального утримання у 1/6 частці з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Такий розмір аліментів не порушить рівність прав дітей на належне матеріальне забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що майновий стан відповідача не погіршився, а тому суд не мав права зменшувати розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку, є помилковими. Ці доводи могли би мати місце у разі розгляду позову про зменшення розміру аліментів і саме в таких позовах платник аліментів мав би доводити, що у нього погіршився майновий стан.

Проте, у справі, яка переглядається, предметом позову було не зменшення аліментів, а стягнення аліментів. Отже, до предмета доказування не входила зміна майнового стану платника аліментів, а входило, окрім іншого, наявність у відповідача інших утриманців.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, а тому відповідно до вимог статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній