Провадження №4-с/932/30/25
УХВАЛА

Іменем України

17.07.2025 місто Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Щербаченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІОЛА», Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з цією скаргою та в обґрунтування вимог зазначила, що 07.11.2007 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено прийняте рішення у кримінальній справі №1-36 за її обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч.2 с.367 КК України, на підставі якого з неї стягнуто на користь ТОВ «ЛІОЛА» у рахунок відшкодування матеріальних збитків 165612,97 грн.

20.11.2007 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист у справі №1-36, який перебував на виконанні:

- в Кіровському відділі Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, де 12.12.2007 державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ була прийнята постанова серії АЕ №941377 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- в Новомосковському міськрайонному ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області в межах виконавчого провадження №10016714.

Після завершення виконавчого провадження арешт майна продовжує діяти, що підтверджене Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Станом на теперішній час наявні підстави для скасування (зняття) арешту з майна, оскільки з моменту видачі виконавчого листа (20.11.2007) минуло майже 18 років, стягувачем не було зроблено жодного звернення щодо відновлення строку на подання виконавчого листа, отримання дублікату виконавчого листа або просто звернення до виконавчої служби, що, на думку заявника, підтверджує той факт, що заборгованість була погашена в повному обсязі та стягувач не має жодних вимог до неї.

Наразі у заявника відсутня будь-яка заборгованість, відповідно, відсутня й необхідність у її стягненні та у вжитті заходів примусового виконання рішення таких, як арешт майна боржника. У даному випадку строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, з огляду на це стягувач втратив право на примусове стягнення за виконавчим листом. Виконавчий документ не може бути пред`явлений повторно, тому відсутні будь-які підстави для збереження арешту.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ЛІОЛА» було ліквідоване 08.11.2012, правонаступник не зазначений. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі №Б24/291-10 від 08.11.2012 затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ТОВ «ЛІОЛА»; ліквідовано ТОВ «ЛІОЛА» ()».

Заявник звернулася до Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного МУ МЮ (м. Одеса) з вимогою про зняття арешту з майна, однак листом від 05.05.2025 №70154/4 у знятті арешту з майна фактично було відмовлено.

Просила суд зобов`язати Перший Правобережний ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного МУ МЮ (м. Одеса) зняти арешт з її майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АЕ №941377 від 12.12.2007 в рамках виконання виконавчого листа №1-36 від 20.11.2007.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучі повідомленими у встановлений цивільним процесуальним законодавством спосіб про дату, час та місце розгляду скарги.

Представником заявника Дьоміною А.Д. надано суду заяву про розгляд справи за відсутності заявника та представника, в якій підтримала вимоги скарги.

Інші учасники справи також до суду не прибули, клопотань про відкладення судового засідання до суду не спрямували, їхня неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2007 у справі №1-36 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 та провадження у кримінальній справі за її обвинуваченням закрите. Цією ж постановою з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛІОЛА» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 165612,97 грн. Постанова набрала законної сили 14.11.2007.

За відомостями від 19.02.2025 Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного МУ МЮ (м. Одеса) постанова АЕ №941377 від 12.12.2007 прийнята державним виконавцем Кіровського ВДВС міста Дніпра під час примусового виконання виконавчого листа №1-36, виданого 20.11.2007 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛІОЛА» заборгованості в розмірі 165612,97 грн. За даними АСВП відомості про примусове виконання виконавчого листа №1-36, виданого 20.11.2007 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, відсутні.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2012 у справі №Б24/291-10 затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ТОВ «ЛІОЛА», ліквідовано юридичну особу ТОВ «ЛІОЛА». Відомості про правонаступника товариства відсутні.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (Інформаційна довідка №406998535) від 06.12.2024 наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 (№ обтяження 6269647) на підставі постанови АЕ №941377 від 12.12.2007 Кіровського ВДВС.

02.05.2025 ОСОБА_1 до Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного МУ МЮ (м. Одеса) подано заяву про зняття арешту майна, накладеного постановою АЕ №941377 від 12.12.2007.

Листом начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного МУ МЮ (м. Одеса) від 05.05.2025 підтверджено дію накладеного арешту та зазначене, що виконавче провадження №10016714 з примусового виконання виконавчого листа №1-36 за даними АСВП перебувало на примусовому виконанні у Новомосковському МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, повідомлене про неможливість зняття арешту з нерухомого майна.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

На сьогодні заявник через наявність арешту позбавлена можливості розпорядитися своїм майном. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності заявника.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржникові та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Як передбачене у ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч.1 ст.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (утому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2023 у справі 927/322/14 зазначив, що незняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право скаржника підлягає захисту.

Крім цього, вказано, що бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ГПК (в даному випадку ЦПК).

Триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням, обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Схожа за змістом правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №760/19348/2011.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 та постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №2-356/12 (провадження №61 -5972св19), від 22.12.2021 у справі №645/6694/15 (провадження №61-18160св 19), від 12.10.2022 у справі №203/3435/21 (провадження 61-5467ск22).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19), боржник як сторона виконавчого провадження у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд зазначає, що відділом ДВС, який не подав письмових пояснень у справі та не направив для участі в її розгляді свого представника, не наведено суду підстав збереження арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у 2007 році, за даними АСВП немає відкритого виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом №1-36.

У даному випадку суд констатує, що наявність протягом тривалого часу (більше 15 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання бездіяльності Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного МУ МЮ (м. Одеса) неправомірною та зобов`язання зняти такий арешт, що в ефективний спосіб дасть змогу відновити право боржника на мирне володіння його майном.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.447,449,451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІОЛА» (49033, м. Дніпро, вул. Інженерна, 2Б, код за ), Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49101, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, код за ) на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна задовольнити.

Зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49101, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, код за ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою АЕ №941377 від 12.12.2017 при виконанні виконавчого листа №1-36 від 20.11.2007, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 21.07.2025 та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В.С. Салькова