Справа № 199/2137/24
(2/199/248/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі: представника відповідача Рись Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом Дніпровської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого приміщення, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

Дніпровська спеціалізована прокуратура в сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилається на те, що 16 вересня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Державної реєстраційної служби України на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2005 року в справі № 34/324 (18/141), Постанови Київського апеляційного господарського суду від 2 серпня 2005 року в справі № 34/324(18/141), Рішення Вищого господарського суду України від 1 лютого 2006 року в справі № 34/324-18/141 та Ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2006 року в справі № 34/324-18/141 було проведено Державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за Державою Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в оперативному управлінні Головного управління внутрішніх військ МВС України (правонаступником якого згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року є Головне управління Національної гвардії України) та яка внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На виконання частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» центральною житлово-побутовою комісією Головного управління внутрішніх військ МВС України квартиру АДРЕСА_1 було розподілено третім особам.

Відповідно до Акту щодо встановлення осіб, які на даний час мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , складеного 23 лютого 2024 року комісією Центрального територіального управління Національної гвардії України встановлено, що на даний час за вищевказаною адресою проживає відровідач.

Також з Акту слідує, що відповідач представити правоустановчі документи на зазначену квартиру відмовилася, пояснити, на якій підставі вона проживає в даній квартирі, теж відмовилася.

Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 05.02.2024 року № 6/5-585 у відповідь на запит Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до від 29.01.2024 року № 5-4- 710ВИХ-24 відповідно наявних даних Реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, в квартирі АДРЕСА_1 , станом на 01.02.2024 року зареєстровано дві особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 26.12.2024 року, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 26.12.2014 року.

Отже, незважаючи на належність жилого приміщення на праві власності Державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в оперативному управлінні Головного управління внутрішніх військ МВС України (Головного управління Національної гвардії України) та наявність ордеру на жиле приміщення № , виданого ОСОБА_2 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 , відповідач самоправно зайняла жиле приміщення за вказаною адресою. З оглялду на викладене, відсутні будь-які правові підстави для проживання відповідача у займаному жилому приміщені.

У зв`язку з цим прокурором ставляться вимоги щодо усунення перешкоди Міністерству внутрішніх справ України, Головному управлінню Національної гвардії України в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року було відкрито провадження по даній справі.

Прокурор у судових засіданнях позов підтримала. Представники позивачів, третя особа ОСОБА_2 в судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. У судове засідання 16.07.2025 року до суду не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що матеріали справи не містять будь-яких належних доказів щодо непроживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, оскільки остання проживає в іншому місці, а особу,яка проживає у спірній квартирі фактично не встановлювали. Просила у позові відмовити.

Інші учасники судового процесу до суду не зявились..

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності Державі Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в оперативному управлінні Головного управління внутрішніх військ МВС України (правонаступником якого згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року є Головне управління Національної гвардії України) , що підтвержено витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На виконання частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» центральною житлово-побутовою комісією Головного управління внутрішніх військ МВС України квартиру АДРЕСА_1 було розподілено підполковнику юстиції ОСОБА_2 та його родині: дружині - ОСОБА_4 та сину ОСОБА_3 .

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина першастатті 319 ЦК України).

Відповідно до ст.109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Частина перша статті 81 ЦПКУкраїни визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПКУкраїни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У даній справі позивач просить виселити відповідача без надання йому іншого жилого приміщення, яка самовільно вселилась у квартиру АДРЕСА_1 .

Як на доказ для виселення ОСОБА_1 , позивач посилається на акт щодо встановлення осіб, які на даний час мешкають у квартирі АДРЕСА_1 від 23.02.2024 року, складеного представниками позивача в інтересах позивача.

В акті зазначено, що 23 лютого 2024 року комісія виїхала для встановлення осіб, які на даний час мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , та по прибуттю на місце було встановлено, що у вищезазначеній квартирі мешкає: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В акті також зазначено, що ОСОБА_1 представити паспортні дані, правоустановчі документи та документи, які надають їй право на проживання в зазначеній квартирі - відмовилася, а також відмовилася пояснити, на яких підставах вона проживає в даній квартирі.

Відповідно з огляду на зміст зазначеного акту - особу належним чином встановлено не було. Це могла бути будь-яка особа, яка вирішилась назвати ОСОБА_1 . Даний факт підтвердив суду представник позивача ГУ Національної гвардії України.

Зі змісту акту не вбачається, що квартира була обстежена членами комісії на предмет проживання в ній певних осіб, взагалі не вбачається, що члени комісії потрапили всередину квартири, що мешканці були встановленні за паспортними даними, не вбачається, що квартира була обстежена на предмет знаходження в ній особистих речей ОСОБА_1 .

Крім того до матеріалів справи відповідачем долучено докази того, які спростовують зазначений доказ, , а саме: акт обстеження фактичного проживання ОСОБА_1 від 02.04.2024 року та від 26.06.2024 року, наданого Брагинівською сільською радою, за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого під час обстеження було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 ; копію довідки від 04.04.2024 року за Вих.№91 та від 26.06.2024 року за Вих.№136, виданої Хорошівським старостинським округом Брагинівської сільської ради про те, що гр. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Також прокурором в судовому засіданні була оголошена відповідь голови ОСББ будинку АДРЕСА_3 про те, що внески на утримання будинку за квартиру АДРЕСА_4 у цьому будинку сплачуються ОСОБА_5 , що опосередковано спростовує твердження прокурора про проживання у квартирі відповідача.

Інших належних та допустимих доказів, крім вищевказаного акту, тобто факту, що саме ОСОБА_1 порушує права позивача - суду не надано, а тому суд вважає вимоги позивача належними та допустими доказами недоведеними та не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок прокурора.

Керуючись ст.391 ЦК України, ст. 116 ЖК України, ст.ст.12,81, 133,141,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У позові Дніпровської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної гвардії України до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого приміщення, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,- відмовити.

Судові витрати прокурора у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Повне рішення складено 25 липня 2025 року.

Суддя Руденко В.В.