Справа № 131/1620/24
Провадження № 22-ц/801/1253/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 рокуСправа № 131/1620/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 131/1620/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛатАгроІнвест" про розірвання договору оренди землі,

за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛатАгроІнвест" на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Олексієнка О. Ю., -

встановив:

Короткий зміст вимог

В листопаді 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛатАгроІнвест" про розірвання договору оренди землі

Позовні вимоги мотивовані тим, що об`єктом оренди за даним Договором є земельна ділянка площею 3,3731 га, кадастровий номер :02:000:0214, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою вирощування сільськогосподарської продукції, яка знаходиться на території Іллінецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області (раніше територія Паріївської сільської ради Іллінецького району).

24 березня 2008 року Договір зареєстровано у Іллінецькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 75.

01 лютого 2015 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛатАгроІнвест» укладено додаткову угоду до Договору, пунктом 1.1 якої продовжено строк дії Договору на 5 (п`ять) років, до 24.03.2023 року, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни.

06 вересня 2016 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛатАгроІнвест» укладено додаткову угоду до Договору, п.1.1 якої продовжено строк дії Договору на 5 (п`ять) років, до 24.03.2028 року, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

29 березня 2024 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстр №539, яким посвідчено, що ОСОБА_1 , син померлої, є єдиним спадкоємцем ділянки площею 3,3731 га, кадастровий номер :02:000:0214, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Іллінецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області (раніше Паріївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав (інд. №372000582), виданого 29.03.2024, позивач є одноосібним власником зазначеної земельної ділянки.

Абзацом 1 пункту 12.5 Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи (орендаря) є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Пунктом 40 Типового договору оренди землі, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220, в редакції, чинній на момент укладення Договору, передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи

- орендаря є (не є) (непотрібне закреслити) підставою для зміни умов або розірвання договору.

Тим самим, сторонам Договору, запропоновано самостійно обрати один з двох можливих варіантів своєї майбутньої добросовісної поведінки, де:

- дієслово «є» означає можливість зміни умов або дострокового розірвання Договору в разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, тобто зміна власника, як подія, яку сторони, на власний розсуд, керуючись принципом свободи договору, погодили як підставу для розірвання договору, і є нормативною підставою дострокового розірвання Договору (п.12.5);

- словосполучення дієслова «є» з часткою «не» означає неможливість внесення подальших змін до умов Договору або його дострокового розірвання в разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а відтак - беззаперечне продовження дії Договору до закінчення строку, неможливість дострокового розірвання Договору на вимогу нового власника.

Визначаючи підстави для розірвання Договору, обираючи варіант майбутньої поведінки між запропонованими в тексті типового договору оренди землі варіантами: «є» та «не є» стосовно підстав дострокового розірвання договору, усвідомлюючи значення і наслідки своїх дій, сторони Договору використали дієслово «є», тобто дійшли взаємної згоди, що зміна власника земельної ділянки, наслідком чому є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, є підставою як зміни умов договору, так і дострокового розірвання Договору, що відображено у п.12.5 Договору.

Тим самим, наведеними у п.12.5 умовами Договору передбачена можливість його розірвання на вимогу однієї із сторін; визначено підстави для такого розірвання без необхідності дотримання будь- яких інших передумов, застережень щодо підстав переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а тому з урахуванням положень ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі», цей пункт застосовується у випадку переходу права власності на землю до іншої особи.

Таким чином, на дату подання цього позову Договором оренди землі від 12.02.2007 передбачена можливість його дострокового розірвання у зв`язку зі зміною власника.

Додатковими угодами від 01.02.2015, 09.06.2016 до Договору оренди землі від 12.02.2007 редакцію п.12.5 Договору не змінено, пунктами 3 зазначених Додаткових угод підтверджено, що всі інші умови Договору оренди землі залишаються без змін.

Зважаючи на те, що зміст п.12.5 Договору був погоджений сторонами на власний розсуд, ними не змінений, не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, тому п.12.5 Договору є обов`язковим для виконання сторонами Договору, а відтак наявні підстави для розірвання оспорюваного договору.

Отже, позивач має правові підстави для розірвання Договору оренди землі від 12.02.2007.

Маючи намір самостійно використовувати успадковану земельну ділянку за її цільовим призначенням, 10 вересня 2024 року ОСОБА_1 письмово повідомив відповідачу про зміну власника земельної ділянки, відсутність у нього наміру змінювати умови договору та бажання розірвати Договір у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку, запропонував відповідачу повернути земельну ділянку по закінченні збору врожаю 2024 року, але не пізніше 31 жовтня 2024 року, у стані придатному для подальшого використання згідно з цільовим призначенням за актом її повернення.

Проте, відправлення не було отримане відповідачем.

09 жовтня 2024 року позивач вдруге повідомив відповідачу про зміну власника земельної ділянки, відсутність наміру змінювати умови договору та своє бажання розірвати Договір у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 запропонував відповідачу повернути земельну ділянку по закінченні збору врожаю 2024 року, але не пізніше 08 листопада 2024 року, у стані придатному для подальшого використання згідно з цільовим призначенням за актом її повернення.

До цього часу відповідач не виконав вимоги позивача, чим порушив його право на розірвання Договору, позбавивши права самостійного господарювання на власній земельній ділянці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 12.02.2007, укладений між ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛатАгроінвест», зареєстрований 24.03.2008 y Іллінецькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, запис за №75, об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 3,3731 га, кадастровий номер :02:000:0214, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Іллінецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області (раніше Паріївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛатАгроІнвест" на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛатАгроІнвест" на користь ОСОБА_1 10000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судне врахував, що позивач набувши статус орендодавця за договором, реалізував свої повноваження, як власник земельної ділянки, а саме прийняв всі умови договору та погодився на його подальше виконання, адже на початку 2024 року отримав орендну плату за 2023 - 2024 р.р. і лише після цього звернувся з даним позовом до суду.

21 травня 2025 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив рішення суду залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача адвокат Якушкіна І.М. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

11 липня 2025 року на адресу від представника відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

24 березня 2008 року Договір зареєстровано у Іллінецькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 75.

01 лютого 2015 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛатАгроІнвест» укладено додаткову угоду до Договору, пунктом 1.1 якої продовжено строк дії Договору на 5 (п`ять) років, до 24.03.2023 року, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (а.с. 7).

06 вересня 2016 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛатАгроІнвест» укладено додаткову угоду до Договору, п.1.1 якої продовжено строк дії Договору на 5 (п`ять) років, до 24.03.2028 року, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

29 березня 2024 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстр №539, яким посвідчено, що ОСОБА_1 , син померлої, є єдиним спадкоємцем ділянки площею 3,3731 га, кадастровий номер :02:000:0214, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Іллінецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області (раніше Паріївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області) (а.с. 13).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав (інд. №372000582), виданого 29.03.2024, позивач є одноосібним власником зазначеної земельної ділянки (а.с. 14).

Згідно п. 12.5 Договору оренди землі від 12.02.2007 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Таким чином, на дату подання цього позову Договором оренди землі від 12.02.2007 передбачено можливість його дострокового розірвання у зв`язку зі зміною власника.

Додатковими угодами від 01.02.2015, 09.069.2016 до Договору оренди землі від 12.02.2007 редакцію п.12.5 Договору не змінено, пунктами 3 зазначених Додаткових угод підтверджено, що всі інші умови Договору оренди землі залишаються без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

За статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейська конвенція з прав людини у статті 6 також гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Європейської конвенції з прав людини, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, право, зокрема, власника майна, на звернення до суду за захистом свого права власності гарантовані як Основним законом так і Європейською конвенцією. Забезпечення судами його реалізації відповідатиме основному принципу цивільного судочинства верховенство права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга, третя статті 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Обов`язок суду захистити порушене право у спосіб, який передбачений законом, визначено у частині 1 статті 5 ЦПК України, згідно якої, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У цій справі судом було встановлено, що 10 вересня 2024 року позивач письмово повідомив відповідачу про зміну власника земельної ділянки, відсутність у нього наміру змінювати умови договору та бажання розірвати Договір у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку, запропонував відповідачу повернути земельну ділянку по закінченні збору врожаю 2024 року, але не пізніше 31 жовтня 2024 року, у стані придатному для подальшого використання згідно з цільовим призначенням за актом її повернення.

Крім того, 09 жовтня 2024 року позивач вдруге повідомив відповідачу про зміну власника земельної ділянки, відсутність наміру змінювати умови договору та своє бажання розірвати Договір у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 запропонував відповідачу повернути земельну ділянку по закінченні збору врожаю 2024 року, але не пізніше 08 листопада 2024 року, у стані придатному для подальшого використання згідно з цільовим призначенням за актом її повернення.

Згідно Трекінгу відправлень Укрпошти №601 відправлення позивача отримане відповідачем 10.09.2024 (а.с. 18-19).

Тим самим, наведеними у п.12.5 умовами Договору передбачена можливість його розірвання на вимогу однієї із сторін; визначено підстави для такого розірвання без необхідності дотримання будь- яких інших передумов, застережень щодо підстав переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а тому з урахуванням положень ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі», цей пункт застосовується у випадку переходу права власності на землю до іншої особи.

Таким чином, на дату подання цього позову Договором оренди землі від 12.02.2007 передбачено можливість його дострокового розірвання у зв`язку зі зміною власника.

Додатковими угодами від 01.02.2015, 09.069.2016 до Договору оренди землі від 12.02.2007 редакцію п.12.5 Договору не змінено, пунктами 3 зазначених Додаткових угод підтверджено, що всі інші умови Договору оренди землі залишаються без змін.

Зважаючи на те, що зміст п.12.5 Договору був погоджений сторонами на власний розсуд, ними не змінений, не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, тому п.12.5 Договору є обов`язковим для виконання сторонами Договору, а відтак наявні підстави для розірвання оспорюваного договору.

Згідно, ст. 317 ЦК України надає власнику права володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом власності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

При укладанні договору оренди землі до орендаря переходить право володіти і користуватися об`єктом власності, а право розпоряджатися зберігається за власником. Тому власник може на власний розсуд розпорядитись об`єктом і передати право власності на нього іншій особі.

Відповідно до ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про оренду землі» також визначено, що до нового власника орендованої земельної ділянки переходять права та обов`язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки.

Тож чинне законодавство передбачає, що у договорі оренди землі може бути замінено як орендаря, так і орендодавця, і зміст наведеного законодавчого регулювання є спрямованим на збереження попередніх існуючих орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку чи реорганізації орендаря.

При відчуженні орендованої земельної ділянки попередній власник вибуває із орендних відносин, а новий власник має право і водночас зобов`язаний стати орендодавцем за договором оренди. При цьому законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.

За змістом статей 30 та 31 Закону України «Про оренду землі» зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір оренди землі припиняється з підстав, наведених у частині першій статті 31 Закону України «Про оренду землі», а також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Разом з тим частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 вказаного Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на наведені вище норми законодавства, умови договору оренди та фактичні обставини справи, та підстави поданого позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованих висновків суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ТОВ «ЛатАгроІнвест» задоволенню не підлягає, понесені ним судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛатАгроІнвест" залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська