Справа 206/1418/25
Провадження 2-др/206/10/25
31 липня 2025 року м. Дніпро
Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Гаркуші В.В.,
за участю секретаря с/з Цибань Є.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» Мальованої Віти Андріївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивача) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі Відповідача 1) та ОСОБА_2 (далі Відповідача 2) про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів,
за участю учасників справи:
представника відповідача 1 - Мальованої В.А. (в режимі відеоконференції)
Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 18.07.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Представником Відповідача 1 22.07.2025 через систему «Електронний суд» подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просить суд стягнути з Позивача на користь Відповідача 1 витрати на правничу допомогу у розмірі 35250,00 грн.

Клопотання мотивовано тим, що 24.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та адвокатським об`єднанням «ЕСКВАЙРС» (далі «АО «ЕСКВАЙРС») укладено договір про надання професійної правничої допомоги (далі «Договір»).

Відповідно до п. 1.1. Договору сторони укладають наступний договір про надання професійної правничої допомоги Виконавцем (далі за текстом «Послуги») стосовно питань, пов`язаних із поточною господарською діяльністю Замовника, втому числі, щодо представництва інтересів Замовника у всіх судах України. Види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг Визначаються умовами договору та погоджуються Сторонами в кожному випадку письмово шляхом підписання заявок, які становлять невід`ємну частину цього Договору. Підписання Сторонами заявки є підтвердженням замовлення визначеної в такій угоді послуги Замовником.

На виконання п. 1.1. Договору, між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та АО «Есквайрс» підписано заявку на надання професійної правничої допомоги № 54 від 01.04.2025 (копія заявки № 54 була надана разом з відзивом на позовну заяву та знаходиться у матеріалах справи), відповідно до якої виконавець приймає на супроводження справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Розмір винагороди, порядок, строки та умови надання послуг за цією Заявкою

визначаються Договором про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021 (п. 4 Заявки № 54).

Пунктом 2.2. Договору з урахуванням додаткової угоди № 10 від 22.05.2024

погоджено, що за представництво інтересів Замовника в судах першої інстанції винагорода становить 29 375,00 грн (без урахування ПДВ) (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 12 від 28.06.2024 до ціни Послуг, визначеної в Додатку № 10 додається сума податку на додану вартість, яка становить 20%.

Отже, розрахунок витрат, які ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» понесло у зв`язку із розглядом справи № 206/1418/25 складає 29 375,00 грн + 20% ПДВ = 35 250,00 грн. з ПДВ, що підтверджується:

- договором про надання професійної правничої допомоги № 54 від 01.04.2025;

- Додатком № 10 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021;

- додатком № 12 Договору про надання професійної правничої допомоги від

24.05.2021;

- заявкою №54 від 01.04.2025;

- рахунком №54-1 від 01.04.2025 на суму 17625,00 грн.;

- платіжною інструкцією від 04.04.2025 на суму 17625,00 грн.;

- рахунком № 54-2 від 10.07.2025 на суму 17625,00 грн.;

- платіжною інструкцією від 21.07.2025 на суму 17625,00 грн.;

- актом наданих послуг № 54-1 від 01.04.2025 на суму 17625,00 грн;

- актом наданих послуг № 54-2 від 10.07.2025 на суму 17625,00 грн.

Представник Позивача у наданих суду письмових поясненнях заперечувала проти стягнення з Відповідача судових витрат на правову допомогу, зазначивши, що представником Відповідача 1 не надано детального опису робіт (наданих послуг), не вказано часу, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, докази фактично понесених витрат не є підтвердженими, отже відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених заявником у суді першої інстанції.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань від останніх не надходило.

Представник Відповідача 1 в судовому засіданні просила задовольнити її заяву з підстав, викладених в ній.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань від останнього не надходило.

Суд, вивчивши заяви сторін про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В матеріалах справи містяться докази понесення Відповідачем 1 судових витрат зі сплати правничої допомоги, а саме:

- договором про надання професійної правничої допомоги № 54 від 01.04.2025;

- Додатком № 10 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021;

- додатком № 12 Договору про надання професійної правничої допомоги від

24.05.2021;

- заявкою №54 від 01.04.2025;

- рахунком №54-1 від 01.04.2025 на суму 17625,00 грн.;

- платіжною інструкцією від 04.04.2025 на суму 17625,00 грн.;

- рахунком № 54-2 від 10.07.2025 на суму 17625,00 грн.;

- платіжною інструкцією від 21.07.2025 на суму 17625,00 грн.;

- актом наданих послуг № 54-1 від 01.04.2025 на суму 17625,00 грн;

- актом наданих послуг № 54-2 від 10.07.2025 на суму 17625,00 грн.

Разом із тим, суд приймає доводи представника Позивача, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, якщо вони є неспівмірними із:

?складністю справи,

?обсягом виконаних робіт,

?тривалістю процесу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,

а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16- ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У даній справі суд бере до уваги, що представником Відповідача 1 не надано деталізованого опису фактично виконаних робіт, зокрема не зазначено, які саме дії здійснювались адвокатом у ході розгляду справи, не наведено тривалості часу, витраченого на виконання кожної з дій, та не конкретизовано обсяг складених процесуальних документів. Подані акти наданих послуг містять лише загальні формулювання щодо надання правничої допомоги без конкретизації її змісту.

Разом із тим, суд оцінює фактичний обсяг виконаних представником Відповідача 1 процесуальних дій та характер здійсненого представництва. Судом встановлено, що участь представника Відповідача 1 обмежувалась поданням відзиву та участю в чотирьох судових засіданнях. Сама справа за своєю природою не є надмірно складною, не потребувала значного обсягу аналітичної або доказової роботи, не містила виняткових правових чи фактичних обставин.

Враховуючи наведене, а також принцип розумності, співмірності й необхідності витрат, суд дійшов висновку, що витрати у сумі 35 250,00 грн не відповідають критеріям, установленим ч. 5 ст. 137 ЦПК України, і є завищеними.

У зв`язку з цим, суд вважає за доцільне зменшити суму судових витрат на правничу допомогу до 17 625,00 грн, що відповідає співмірності із характером справи, обсягом наданих послуг і рівнем фактично виконаної роботи представника у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Заяву представника Відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

2.Ухвалити додаткове рішення у справі № 206/1418/25.

3.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (м. Київ, пр-т Павла Тичини, 1в, ) витрати на правничу допомогу в розмірі 17625 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн 00 коп.

4.В іншій частині заяви - відмовити.

5.Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6.У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7.Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

8.Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гаркуша