Справа № 444/1310/25
Провадження № 2/444/1049/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 24 вересня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 24 травня 1996 року. реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (юридична адреса: вулиця Львівська, будинок № 40, місто Жовква, Львівський район, Львівська область, 80300 телефон: (03252) 21-264, електронна пошта, адреса: ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кобзар Любов Вікторівна (адреса: вулиця Й. Сліпого, 2/2, місто Жовква, Львівський (раніше Жовківський) район, Львівська область, 80300, електронна пошта, адреса: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання права власності на частку спадкового майна колишнього колгоспного типу двору в порядку спадкування за заповітом та частки в будинку членів колишнього колгоспного типу двору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в якому просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею площею 65,0 м2, житловою площею 41,9 м2, допоміжна площа 23,1 м2, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, з яких право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/3 даного майна як членом колишнього колгоспного типу двору, а за ОСОБА_2 як членом колишнього колгоспного типу двору визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею площею 65,0 м2, житловою площею 41,9 м2, допоміжна площа 23,1 м2, з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Позовні вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняв після її смерті спадщину, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований та проживав з нею на день її смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку для прийняття спадщини, тобто упродовж шести місяців після смерті спадкодавця, ОСОБА_3 .

Так як ОСОБА_3 як голові колгоспного типу двору належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, оскільки крім неї були ще два члени колишнього колгоспного типу двору, а в колгоспного типі двору частки членів є рівними, а тому вважають, що право ОСОБА_1 на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожним підлягає визнанню право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членами колишнього колгоспного типу двору.

Відповідно сумарно за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Враховуючи наведені обставини, вважають, що їх право власності підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просять задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 21 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі, підготовче судове засідання призначено 17 липня 2025 року о 10 год. 30 хв.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмові заяви, у яких просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачами та представником відповідача заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, а також беручи до уваги те, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Нова Скварява, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 24 вересня 1999 року.

Позивач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у селищі Ямпіль, Білогірського району Хмельницької області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 24 травня 1996 року.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , яке видане Новоскварявською сільською радою Львівської області 27 листопада 1981 року, вбачається, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_3 .

Викладеним у свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , яке 25 червня 1994 року видане Жовківським відділом ЗАГС Львівської області, стверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб 25 червня 1994 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 25 червня 1994 року було зроблено запис за № 40. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині Кіт.

Тобто судом встановлено, що дошлюбним прізвищем позивача ОСОБА_2 було ОСОБА_7 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , яке видане 20 січня 1977 року Ямпільською сільською радою Білогірського району Хмельницької області, вбачається, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_8 , матір`ю - ОСОБА_9 .

Викладеним у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_8 , яке 28 лютого 1981 року видане Новоскварявською сільською радою Львівської області, стверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 одружилися 28 лютого 1981 року у Новоскварявській сільській раді, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 28 лютого 1981 року було зроблено відповідний запис за № 4. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові ОСОБА_10 , дружині ОСОБА_10 .

Тобто дошлюбним прізвищем ОСОБА_3 було ОСОБА_7 .

Як наслідок суд констатує, що позивач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою, оскільки в них спільна мати.

Викладеним у виписці № 284 з погосподарської книги № 11 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 30 червня 1990 року, яка видана старостою Глинського старостинського округу № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області О. В. Кісіль 03 квітня 2025 року, стверджується, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 , особовий рахунок домогосподарства № 815 станом на 30 червня 1990 року належав до колгоспного типу двору, головою двору була ОСОБА_3 , 1957 року народження, членами двору: син, ОСОБА_1 , 1981 року народження, дочка, ОСОБА_6 , 1977 року народження.

З виписки № 285 з погосподарської книги № 3 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 15 квітня 1991 року, яка видана старостою Глинського старостинського округу № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області О. В. Кісіль 03 квітня 2025 року, вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 , особовий рахунок домогосподарства № 94, станом на 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, головою двору була ОСОБА_3 , 1957 року народження, членами двору: син, ОСОБА_1 , 1981 року народження, дочка, ОСОБА_6 , 1977 року народження.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30 червня 1990 року та 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_3 , була ОСОБА_3 , а членами двору ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, з врахуванням рівності часток членів колишнього колгоспного типу двору, відповідно їм належало по 1/3 частині даного двору (будинку).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 13 травня 2024 року було складено відповідний актовий запис за № 119, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_9 , яке видане Жовківською міською радою Львівського району Львівської області 13 травня 2024 року.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

А тому після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі і на частку в житловому будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла синові, ОСОБА_1 .

Даний заповіт 19 березня 2024 року посвідчений ОСОБА_12 , старостою Глинського старостинського округу № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 8.

Заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом старости Глинського старостинського округу № 2 О. В. Кісіль від 29 липня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

З довідки № 280, яка 03 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовкывської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована і проживала до дня її смерті в АДРЕСА_3 .

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

З довідки № 281, яка 03 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовкывської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований разом із своєю мамою, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня її смерті в АДРЕСА_3 та вели спільне господарство.

Викладеним у довідці № 282, яка 03 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовкывської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що станом на 11 травня 2024 року, тобто на день смерті ОСОБА_3 , у житловому будинку АДРЕСА_3 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 , 1957 року народження, ОСОБА_1 , 1981 року народження, син.

Тобто ОСОБА_1 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , оскільки був зареєстрований та проживав з нею на день її смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку для прийняття спадщини, тобто упродовж шести місяців після смерті спадкодавця, ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 та прийняли таку внаслідок спільного постійного проживання разом із ОСОБА_3 чи внаслідок звернення до нотаріуса упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено.

Чоловік ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 17 вересня 1993 року було зроблено запис за № 277, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_10 , яке повторно видане відділом ЗАГС міста Бодайбо Іркутської області 12 жовтня 1995 року.

Суд враховує, що внаслідок звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , приватним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу № 125/2024.

Приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною 13 листопада 2024 року ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , вже видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: 1) на бланку серії НТР № 102735, яке зареєстроване в реєстрі за № 1827, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,8228 га, кадастровий номер :11:000:0257, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 168742, виданого Жовківською райдержадміністрацією від 25 жовтня 2011 року; 2) на бланку серії НТР № 102734, яке зареєстроване в реєстрі за № 1826, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,4226 га, кадастровий номер :11:000:0197, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 168695, виданого Жовківською райдержадміністрацією від 25 жовтня 2011 року.

ОСОБА_1 є власником зазначеного вище майна, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав № 403599092, № 403580139 відповідно, які сформовано 13 листопада 2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В.

Однак постановою приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівна відмовтла ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З довідки № 5156, яка 30 вересня 2024 року видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року, реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майно за адресою: АДРЕСА_3 не проводилась.

Тобто правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_3 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі сільської ради.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», та з довідки-характеристики № 5157, яка 30 вересня 2024 року видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1990, загальна площа житлового будинку 65,0 м2, житлова площа 41,9 м2, допоміжні приміщення та їх площа: коридор площею 6,6 м2, коридор площею 9,5 м2, кухня площею 7,0 м2, загальна площа допоміжних приміщень 23,1 м2. При будинку є споруди: колодязь, ворота з хвірткою, огорожа.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняв після її смерті спадщину, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований та проживав з нею на день її смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку для прийняття спадщини, тобто упродовж шести місяців після смерті спадкодавця, ОСОБА_3 .

Так як ОСОБА_3 як голові колгоспного типу двору належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, оскільки крім неї були ще два члени колишнього колгоспного типу двору, а в колгоспного типі двору частки членів є рівними, а тому суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та встановлених судом обставин справи за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожним підлягає визнанню право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членами колишнього колгоспного типу двору.

Відповідно сумарно за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Досліджені по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Керуючись ст.ст. 16, 80, 123, 328, 392,1220, 1222, 1223,1268, ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 141, 200, 206, 247, 258-259, 264-265, 328 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний

номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею площею 65,0 м2, житловою площею 41,9 м2, допоміжна площа 23,1 м2, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, з яких право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/3 даного майна як членом колишнього колгоспного типу двору.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , як членом колишнього колгоспного типу двору, право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною плошею площею 65,0 м2, житловою площею 41,9 м2, допоміжна площа 23,1 м2, з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 17.07.2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.