Провадження №4-с/522/18/25
УХВАЛА

16 липня 2025 року

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Шенцевої О.П.,

за участі секретаря судового засідання Сафтюк-Панько Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу представника ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2024 року представник скаржника ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою про визнання незаконною бездіяльність Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням суду, переглянутим Одеським апеляційним судом, задоволено позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом. На виконання рішення видано виконавчі листи, які пред`явлені до виконання, в ході якого внесено інформацію про заборону відчуження нерухомого майна. В подальшому, виконавчі провадження закриті, а арешт на майно не знятий. В зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою, в якій просить про визнання незаконною бездіяльності Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 ,накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,ЄДРВП 28214895,23.01.2012,винесеної Другим Приморським ВДВС Одеського МУЮ, ОСОБА_2 В-8/853.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 29 листопада 2024 року відкрито провадження по справі.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі наказу №59-0с/с від 17 грудня 2024 року в.о. голови Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку» та Розпорядження в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Чукова Л.В. №1079/24 від 30 грудня 2024 року дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П.

Ухвалою суду від 01 січня 2025 року до провадження та призначено проведення судового засідання.

15 січня 2025 року до суду від АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи без участі АТ «Райффайзен Банк».

У судове засідання 26.02.2025 року представник скаржника адвокат Продан М.О. не з`явився, надав заяву в якій просив слухати справу у його відсутності на підставі письмових доказів у цивільній справі.

26 лютого 2025 року судом визнано явку заявника обов`язковою, судове засідання відкладено на 24.04.2025 року.

07 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання представника скаржника адвоката Продана М.О. щодо слухання справи у його відсутності на підставі письмових доказів.

24 квітня 2025 року судом визнано явку заявника обов`язковою, судове засідання відкладено на 16.07.2025 року.

26 квітня 2025 року та 30 червня 2025 року до суду від АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи без участі АТ «Райффайзен Банк».

В судове засідання, яке відбулося 16.07.2025 року, жоден із учасників справи не з`явився; про місце, дату та час сповіщались належним чином та завчасно, причини неявки суду не пояснили, жодних заяв та клопотань від жодного із учасників не надходило.

Отже, судом неодноразово призначались судові засідання, з метою продовження розгляду справи. Проте, 26 лютого 2025 року, 24 квітня 2025 року, 16 липня 2025 року в судові засідання сторони по справі не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утриматися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

За змістом положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує заявника, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20).

Так, в призначені на 26 лютого 2025 року, 24 квітня 2025 року, 16 липня 2025 року судові засідання заявник не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв. Також не з`являлися в судові засідання й інші сторони.

Заявником були подані заяви про розгляд справи за відсутності сторони, однак зважаючи на предмет розгляду та визнання судом явки обов`язковою, суд не може взяти їх до уваги.

Заяви, які суд міг би розцінювати як заяви про розгляд справи за відсутності сторони з огляду на поважність причин не можливості прибуття в судове засідання, заявником не подавалось.

Отже, причин для відкладення розгляду справи, які можуть бути визнані поважними та підстав для неприбуття позивача в судові засідання не було.

З огляду на складність змісту правовідносин, скарга не може бути розглянута за матеріалами справи без участі заявника. Справа вже тривалий час знаходиться в провадженні суду, при цьому заявник не вчиняє будь-яких дій для прискорення розгляду справи.

Суд встановив, що матеріали справи містять докази належного сповіщення позивача про розгляд справи у судових засіданнях.

З огляду на поточну ситуацію, яка склалася у м. Одесі, де знаходиться Приморський районний суд м. Одеси, де не було та немає активних бойових дій, враховуючи, що суд здійснює свою діяльність у штатному режимі, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення порушення конституційних прав учасників справи на судовий захист, неодноразове відкладення розгляду справи буде суперечити принципу ефективності судового процесу.

Відповідно до п.11 ч.3 ст. 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд розцінює безпідставні неявки заявника, що сповіщений належним чином про час, дату і місце судового засідання як зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що є недопустимим.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Внаслідок чого, суд вважає, що заявником допущено безпідставні неявки в судові засідання, а саме 26 лютого 2025 року, 24 квітня 2025 року, 16 липня 2025 року зважаючи також на те, що він є безпосередньою особою, яка має бути заінтересована в належному розгляді справи, так як мав намір захистити свої права.

Отже, аналіз викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення стороною своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразились в систематичному нез`являнні в судові засідання, з метою зловживання своїми правами та безпідставного затягування судового розгляду справи.

За таких обставин, у зв`язку із наведеним вище, враховуючи, що заявник повторно не з`явився у судові засідання, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи у встановленому процесуальним законом порядку, із заявою про розгляд справи у режимі відеоконференції до суду не звертався, що на переконання суду свідчить про втрату актуальності справи для заявника, суд вважає можливим застосувати наслідки, які передбачені ст. 257 ЦПК України та приходить до висновку про те, що скарга підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя