Єдиний унікальний номер судової справи: 484/855/25
Провадження №22-ц/812/894/25 Суддя-доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

21 липня 2025 року м. Миколаїв справа № 484/855/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

без участі сторін належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Панькова Д.А. в приміщенні цього ж суду в м. Первомайськ, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ» або Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 жовтня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №014/380805/82/1277143, підписанням якого позичальник підтвердила, що ознайомлена з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72 (далі - Договір відступлення права вимоги), у відповідності до умов якого, АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а Товариство приймає належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі(ах) боржників.

Згідно п.п.2.2. Договору відступлення права вимоги, відступлення новому кредитору прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. Договору, та з моменту підписання сторонами реєстру(ів) боржників. Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах і договорах забезпечення, що входять до Портфеля Заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників та поручителів належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення (п.п.2.3. Договору відступлення права вимоги).

Відповідно до Реєстру Боржників № 1 від 25 липня 2024 року до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 88 292,94 грн, з яких: 68188 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20104,94 грн - сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 25 липня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року у розмірі 88 292,94 грн, позивач просив стягнути її з відповідача.

У відзиві на позов відповідач посилалась на подання позову особою, повноваження якої непідтверджені та недоведеність його вимог.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року в розмірі 88292,94 грн, з яких: 68188 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20104,94 грн - сума заборгованості за відсотками та судовий збір в розмірі 3028 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено перехід до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором №014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року та наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягом із реєстру боржників № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року, розрахунками заборгованості, складеними АТ «Райффайзен Банк».

Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з позивача на її користь судовий збір в розмірі 4542 грн.

Вказувала, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача про відсутність доказів перерахування кредитних коштів та наявності заборгованості і визнав дані факти встановленими та доведеними.

Також зазначала, що позивачем не надано доказів відступлення новому кредитору прав вимоги первісним кредитором за Договором відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року, а висновки суду першої інстанції є помилковими та передчасними.

Правом подачі відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/380805/82/1277143, шляхом надання заяви на отримання кредиту за програмою «Кредит готівкою».

На умовах цієї заяви-договору з дати надання кредиту, Банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 50994,39 грн, а клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом переказу коштів на поточний рахунок, відкритий Банком на ім`я позичальника. Строк кредиту 72 місяця з 29 жовтня 2021 року, процентна ставка фіксована - 34.9% річних.

Заява на отримання кредиту за програмою «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року, додаток до заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди №CMDPI-1907611 від 29 жовтня 2021 року, заява Договір про надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1277143, Додаток № 1 до заяви Договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредит готівкою» та Додаток № 1 до Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року були підписані ОСОБА_1 власноручно, що останньою не заперечується.

Згідно п. 5.2 кредитного договору клієнт підтверджує, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. Підписанням цієї Заяви Договору клієнт підтверджує, що до відносин сторін за цією заявою застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділів 2, 6 правил так само як би текст Правил був би власноруч підписаний клієнтом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за кредитним договором № 014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року за період з 29 жовтня 2021 року по 25 липня 2024 року боржник ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 88292,94 грн, з яких: 68188 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20104,94 грн - сума заборгованості за відсотками, сума заборгованості за пенею - 0,00 грн.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року був вчинений в письмовій формі.

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, у відповідності до умов якого, АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі(ах) боржників (Портфель Заборгованості). Згідно п.п.2.2. цього договору відступлення новому кредитору прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. договору, та з моменту підписання сторонами реєстру(ів) боржників. Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах і договорах забезпечення, що входять до Портфеля Заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників та поручителів належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення (п.п.2.3. Договору відступлення права вимоги).

Згідно Реєстру Боржників №1 від 25 липня 2024 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 88292,94 грн, з яких: 68188 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20104,94 грн - сума заборгованості за відсотками.

Надані копії договору та витягу з реєстру боржників в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним нею з АТ «Райффайзен Банк» кредитним договором.

Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором, а договір відступлення права вимоги відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Наявними в матеріалах справи договором про відступлення права вимоги, витягом з реєстру боржників підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовується те, що позивач не набув права вимоги по кредитному договору.

Позивач вказував, що, з моменту отримання права вимоги до відповідачки, ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором.

При цьому доводи апеляційної скарги про недоведеність цього факту є хибним, оскільки суперечить наявним у справі доказам.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів договору, витяг з реєстру боржників.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення її заборгованості за кредитним договором №014/380805/82/1277143 від 29 жовтня 2021 року, укладеним між відповідачкою та АТ «Райффайзен Банк».

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором позивачем на вимогу апеляційного суду, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, надано виписку по рахунку відповідача, якою підтверджено надання Банком ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 50994,39 грн шляхом зарахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 позичальника. Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту надання кредитних коштів.

Виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі № 381/1647/21,від 07.12.2022 року у справі № 298/825/15-ц).

Аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості є неприйнятними, оскільки така заборгованість обумовлена невиконанням умов договору щодо повернення суми кредиту та передбачених процентів за користування кредитними коштами. Ці складові викладені в умовах укладеного договору та додатках до нього. Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які б підтверджували повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції, стягнувши вказану заборгованість з відповідача, правильно вказав, що оскільки відповідач у добровільному порядку належним чином не виконав своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів, він повинен їх відшкодувати у примусовому порядку.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог цивільно-процесуального закону перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 22 липня 2025 року.