Провадження №22-ц/824/9436/2025
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року, та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок залиття житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 12.08.2022 року о 06 годині 50 хвилин відбулося залиття квартири позивача, а саме: коридор, вітальна кімната, дитяча кімната, спальна кімната, коридор біля санвузла. Відповідно до акту комісії від 16.08.2022 року, у складі працівників ЖЕД-313, причиною залиття квартири позивача є прорив гнучкої підводки гарячого водопостачання під ванною у квартирі № 127 . Власниками квартири АДРЕСА_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які відмовилися добровільно усувати встановлені порушення.

21.09.2022 року позивачем для проведення належної оцінки нанесеної шкоди було замовлено будівельно-технічне експертне дослідження, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири відповідачами становить - 293 443,00 грн., а також вартість проведення будівельно-технічного експертного дослідження становить - 8500,00 грн. Крім того, позивач зазнав моральних страждань, які оцінює у 60 000,00 грн., що полягають у неможливості належно використовувати приміщення квартири та зберігати власні речі, оскільки вони будуть мати відповідний неприємний запах (плісняви) та зберігати побутові речі, та можуть вийти з ладу внаслідок потрапляння рідини. У зв`язку з цим позивачу доводиться зберігати власний одяг, взуття та побутові речі в іншому місці, що створює конфліктні ситуації у відносинах всередині сім`ї позивача та в цілому пригнічує настрій.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідачів 293 443,00 грн., 8 500,00 грн. витрат за проведення експертного дослідження, 60 000,00 грн. моральної шкоди, та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 181 836, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 959,24 грн, стягнуто на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 959,24 грн. за рахунок державного бюджету. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

29 січня 2025 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просив стягнути з відповідачів на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 53 850 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року заяву задоволено частково та стягнуто з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу по 5 000 грн. з кожного.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, 19.03.2025 року відповідачі направили апеляційну скаргу, у якій зазначили, що оскаржувані рішення вважають незаконними та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказують на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими, ґрунтуються на припущеннях. Просили скасувати рішення суду від 21.01.2025 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов частково та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в розмірі 87 915, 60 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Скасувати додаткове рішення та відмовити позивачу в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, 30.04.2025 року позивач направив апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив додаткове рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційні скарги до суду не надходив.

У судове засідання, призначене на 12.06.2025 року з`явилися представник позивача та представник відповідачів.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3 , про що свідчать копія свідоцтва про право власності на житло від 09.10.2002 року та копія договору купівлі-продажу від 09.06.2000.

Відповідно до копії технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 та складається з трьох кімнат, що розташована на 1 поверсі.

Згідно з акту ЖЕД № 313 від 16.08.2022 року, останній складено за результатом обстеження на предмет залиття квартири АДРЕСА_1 , вище розташованою квартирою №127 , яка знаходиться на другому поверсі.

Відповідно до акту від 16.08.2022 року при комісійному обстеженні виявлені: в коридорі сліди залиття: на стінах (шпалери), намокли та іскрять розетки; в вітальній кімнаті сліди залиття: на стінах (шпалери), намокли та іскрять розетки; в дитячій кімнаті сліди залиття: на стінах (шпалери), намокли та іскрять розетки, намочено та деформувався паркет; в спальній кімнаті сліди залиття: на стінах (шпалери); в коридорі біля санвузла сліди залиття: на стелі (гіпсокартона підшивка, водоемульсійна фарба), на стінах (шпалери). Причиною залиття квартири є прорив гнучкої підводки гарячого водопостачання під ванною у квартирі № 127 .

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про що свідчить відповідь КП КМР «КМ БТІ» від 29.11.2022 року.

05.10.2022 року оцінювач ОСОБА_4 склав акт огляду щодо пошкоджень після залиття.

21.09.2022 року оцінювач ОСОБА_4 склав звіт про визначення матеріальних збитків. Відповідно до вказаного звіту розмір матеріальних збитків, який завдано ОСОБА_3 у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 12.08.2022 року станом на момент складання вказаного звіту становить 293443,00 грн.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 11.01.2024, вартість ремонту складається із вартості робіт, вартості будівельних матеріалів та вартості експлуатації машин та механізмів. Вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди з урахуванням фізичного зносу) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 12.08.2022 року, станом на час проведення дослідження, становить 93920,40 грн. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить - 87915,60 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив про доведеність спричинення шкоди позивачу, протиправність дій відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками - залиття квартири позивача, та дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами у загальному розмірі 181 836, 00 грн., яка визначена на підставі висновку експерта № 15597/23-42 від 11.01.2024 року. Також суд зазначив, що виходячи з засад розумності та справедливості, позовні вимоги в частині відшкодування завданої позивачу моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 10000,00 грн., який є достатнім, співмірним із завданою шкодою.

Основним доводом апеляційної скарги було те, що суд першої інстанції помилково додав одну до одної майже аналогічні дві суми завданої матеріальної шкоди, а саме - з урахуванням фізичного зносу та без врахування такого зносу.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Позивачем на підтвердження факту залиття належної йому квартири з вини відповідача та розміру завданих збитків надано суду акт огляду щодо пошкоджень після залиття, звіт про визначення матеріальних збитків, відповідно до якого розмір матеріальних збитків, який завдано ОСОБА_3 у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 12.08.2022 року, а також висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи від 11.01.2024 року.

Згідно з ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 11.01.2024, вартість ремонту складається із вартості робіт, вартості будівельних матеріалів та вартості експлуатації машин та механізмів. Вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди з урахуванням фізичного зносу) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 12.08.2022, станом на час проведення дослідження, становить 93920,40 грн. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить - 87915,60 грн.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача загальний розмір матеріальної шкоди, включив до нього вартість ремонтно-будівельних робіт (без врахування фізичного зносу) та вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди з урахуванням фізичного зносу).

Колегія не погоджується з такою позицією суду першої інстанції.

Висновок експерта про залиття квартири повинен містити коефіцієнт зносу при визначенні вартості збитків. Коефіцієнт зносу враховує ступінь фізичного зносу матеріалів та конструкцій, що були пошкоджені внаслідок залиття, і дозволяє визначити справедливу вартість ремонту з урахуванням їхнього попереднього стану.

Коефіцієнт зносу-це показник, що відображає ступінь зносу матеріалів та конструкцій, які були пошкоджені. Коефіцієнт зносу визначається судовим експертом, який проводить оцінку збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що стягненню з відповідача підлягає лише вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу, що становить 93 929, 40 грн. Збільшення суми стягнення ще й на вартість ремонтно-будівельних робіт (без врахування фізичного зносу) фактично призведе до подвійного стягнення та не може вважатися належним.

В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з доводами апелянта щодо неналежного обґрунтування судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу шкоди, суд першої інстанції посилався на наявні у справі матеріали. Натомість доводи апелянта з наведеного приводу належним чином підтверджені не були. Крім теоретичних виловлювань щодо неналежності встановленого судом відшкодування, апелянт жодних доказів на підтвердження своєї позиції не надав. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У той же час розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявляючи про те, що суд першої інстанції не обґрунтував розмір моральної шкоди, апелянт належним чином не підтвердила такі свої твердження належними доказами, з яких би суд апеляційної інстанції міг би встановити неналежність висновків суду першої інстанції. За таких умов вказані твердження апелянта залишилися фактично голослівними і не можуть бути прийняті судом.

У Постанові ВП ВС від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви у частині стягнення моральної шкоди.

Щодо оскарження додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу правову допомогу по 5000,00 грн. з кожного, в іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2025 року та ухвалити нове рішення, яким coлідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Основним доводом апеляційної скарги позивача було те, що суд першої інстанції неправомірно погодився з відповідачами щодо неспівмірності та непропорційності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, виходячи із ціни позову та складності справи.

Відповідачем ОСОБА_1 також подано апеляційну скаргу на додаткове рішення, в якій він просив додаткове рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про судові витрати.

В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що позивач не додав до позовної заяви попередній розрахунок судових витрат, а лише вказав у тексті позовної заяви про розмір понесених фактичних витрат 14 000, 00 грн.

Також зазначив, позивач не подав до закінчення судових дебатів у справі відповідну заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Позивач подав відповідну усну заяву вже після закінчення судових дебатів, коли суд запитав у сторін про бажання обмінятися репліками.

Колегія суддів, розглянувши вказані апеляційні скарги, дійшла такого висновку:

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що у позовні заяві позивач зазначив, що витрати на оплату професійної правничої допомоги становлять 14 000, 00 грн., тобто позивачем були анонсовані витрати на правничу допомогу.

Сама суть анонсування можливих майбутніх витрат полягає в тому, щоб на початку розгляду справи кожен з учасників судового розгляду мав інформацію щодо тих негативних наслідків, які він може понести у разі відхилення його позиції судом з метою оцінки ризиків і вирішення чи потрібно продовжувати розглядати справу і тим самим прийняти такі ризики.

Враховуючи викладене, колегія суддів не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивач не додав до позовної заяви попередній розрахунок судових витрат, а лише вказав у тексті позовної заяви про розмір понесених фактичних витрат, оскільки позивач до кінця розгляду справи подав остаточний розрахунок судових витрат і суд при ухваленні рішення надав їм належну оцінку.

Водночас колегія суддів не погоджується з доводами позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог виходячи із загального розміру понесених таких витрат, оскільки позивач не надав до суду доказів, чому необхідно збільшити розмір судових витрат порівняно з попередньо анонсованими. Суд не має права самостійно обґрунтовувати збільшення судових витрат в порівнянні з анонсованими, оскільки сторона не зазначала ці підстави.

Що стосується доводів відповідача про те, що позивач не подав до закінчення судових дебатів у справі відповідну заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, позивач подав відповідну усну заяву вже після закінчення судових дебатів, коли суд запитав у сторін про бажання обмінятися репліками, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України репліка входить до структури судових дебатів, подання усної заяви позивачем про компенсацію судових витрат на правничу допомогу під час обміну сторонами реплік зроблено відповідно до вимог закону.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви про стягнення судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами розгляду справи суд розподіляє судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

- у разі задоволення позову - на відповідача;

- у разі відмови в позові - на позивача;

- у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку у відсотковому співвідношенні позов підлягає задоволенню на 29,4%. Відповідним чином підлягають розподілу понесені сторонами витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року, а також апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ) - 93 920 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот двадцять) грн 40 коп. на відшкодування майнової шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, а разом стягнути - 103 920 (сто три тисячі дев`ятсот двадцять) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ) витрати на правничу допомогу по 2 058 (дві тисячі п`ятдесят вісім) гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) судовий збір в розмірі 288 (двісті вісімдесят вісім) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ) на користь Держави Україна судовий збір в розмірі 288 (двісті вісімдесят вісім) грн. 12 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько