Провадження № 22-ц/802/693/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 у грудні 2024 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 2021 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина дочка ОСОБА_5 22 грудня 2021 року він виїхав на роботу до Республіки Польща та за спільним рішенням своєї сім`ї залишається там по даний час з метою забезпечення їх матеріальних потреб. За увесь цей період відповідачка жодного разу не приїздила разом зі спільною дочкою до нього, а тому їх спілкування здійснювалося в режимі відеозв`язку. Після півторарічного річного перебування за кордоном його відносини з дружиною погіршилися, що призвело до поступової втрати зв`язку з нею та їх спільною дитиною. Починаючи з 2024 року, він все рідше спілкувався з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з листопада 2024 року взагалі втратив зв`язок із ОСОБА_2 , дочкою та з родичами дружини. Відповідачка почала будь-яких телефонних розмов із ним, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до правоохоронних органів, проте дані обставини не дали жодного результату. Просить встановити йому порядок участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наступний спосіб:

- спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку за участю та з мобільного номера телефону ОСОБА_2 (в тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі, тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою кожного дня о 19 год 30 хв без обмеження такого спілкування по часу;

- зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти його: 1) про зміну постійного місця проживання доньки 2) про виїзд за кордон (дата виїзду, мета, адреса місця перебування, дата повернення, контакти супроводжуючих осіб) доньки; 3) про виїзд доньки за межі постійного місця проживання більше ніж на три дні; 4) про зміну свого контактного номеру телефону з метою своєчасного та безперешкодного спілкування його з дочкою та отримання про неї інформації; 5) про факти захворювання та лікування (дата початку захворювання, факт звернення до лікаря, діагноз, призначене лікування, перебіг хвороби) дочки; 6) про визначні події в житті доньки (святкові ранки, змагання, конкурси, випускний, початок відвідування гуртків, тощо); 7) долучати його до усіх батьківських чатів/спільнот, навчальних закладів, гуртків тощо, які відвідуватиме донька; 8) приймати від кур`єрів служб доставки та/або самостійно з відділень Нової пошти та передавати доньці посилки, які він відправляє для неї.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 225 року позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_4 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом:

- спілкування з малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку (у тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою, протягом 30 хвилин щосереди та щонеділі у період з 19.30 до 20.30 за українським часом з мобільного телефону чи з іншого пристрою, придбаного дитині ОСОБА_4 ;

- до досягнення малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестирічного віку спілкування із ОСОБА_4 проводити у присутності матері дитини ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що суд не надав жодної оцінки способу спілкування позивача з нею у присутності малолітньої дитини, не врахував його постійний психологічний тиск та погрози, що негативно впливають на їхню малолітню дитину. Переконана, що визначений судом спосіб спілкування з дитиною не відповідає найкращим інтересам дитини. Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції наголошувала, що дитина зазвичай о 21 год вже спить і зазначений органом опіки спосіб спілкування з батьком не відповідатиме найкращим інтересам дитини; дитина не може впродовж 30 хв утримувати телефон і це негативно впливатиме на її стан здоров`я. Після винесення оскаржуваного рішення звернулася до відповідних спеціалістів для надання ними консультацій відносно пізнього спілкування батька з дитиною, відповідно до змісту яких, дитині не рекомендовано за 2 години до сну користуватися ґаджетами, уникати стресових ситуацій, а тривале спілкування з батьком по відеозв`язку перед сном вкрай небажане несе шкоду психічному розвитку та вихованню дитини, рекомендовано обмеження екранного часу по відеозв`язку до 20 хв. Просила приєднати такі висновки до матеріалів справи як нові докази, що мають виключне значення для правильного вирішення спору, оскільки вважає, що вони підтверджують шкоду визначеного судом першої інстанції способу спілкування батька з дитиною. У рішенні не встановлено, що відповідач виконує покладені на нього обов`язки щодо дитини, в тому числі щодо її виховання. Вважає, що відповідач не довів належними засобами доказування обставину про те, що вона перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Шлюб між ними розірвано і вона не бажає спілкуватися з позивачем. Відповідач не позбавлений права прибути в Україну для особистого спілкування з дитиною Переконана, що суд фактично поклав на неї обов`язок спілкування з особою, з якою вона спілкуватися не бажає через постійні образи та погрози в її сторону. Рішення є незрозумілим, неконкретним та абстрактним, таким, що не передбачає чітких механізмів його виконання. ЇЇ участь у вихованні дитини як матері зведено до пасивної присутності без урахування реальної ролі у підтриманні цього спілкування та пов`язаних із цим навантажень, у тому числі психологічного характеру. Суд не врахував фактичного ставлення позивача до дитини, оскільки він не проявляв впродовж її життя належної ініціативи до особистого спілкування з нею. Просила рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року в цій справі змінити в частині визначення ОСОБА_4 способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначити ОСОБА_4 спосіб участі в спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування з малолітньою ОСОБА_5 за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку (у тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі тощо), що не передбачають безпосередньогофізичного спілкування між батьком та дочкою впродовж 10 хвилин щонеділі в період з 17 год 00 хв по 17 год 30 хв за українським часом з мобільного телефону чи з іншого пристрою ОСОБА_2 . Стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 заперечив доводи апеляційної скарги. Зазначив, що нові докази не можуть бути приєднані до апеляційної скарги, оскільки перешкод в їх отриманні до початку розгляду справи по суті не було. Небажання дитини спілкуватися з батьком зумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами і не може бути підставою для обмеження батька в реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею. Сама позивач в судовому засіданні суду першої інстанції ствердила, що він заблокований у її телефоні, тому він позбавлений можливості спілкуватися з дитиною будь-якими засобами зв`язку. Позивач також повідомила суду, що умисно не отримувала та не буде отримувати в подальшому посилки, які він передає для дитини, у тому числі від третіх осіб. Позивач чинить йому перешкоди в участі у житті дочки та виконання ним своїх батьківських обов`язків. Сама ж позивач діє всупереч інтересам дитини, оскільки в тому разі, якщо між дитиною і батьком немає психологічного зв`язку і дитина з огляду на її вік та тривале проживання з матір`ю повноцінно не сприймає його як батька. Зустрічі батька з дитиною доцільно розпочинати проводити у присутності матері. Визначений судом спосіб його спілкування з дитиною через мобільний або інший пристрій, придбаний ним для цього, вважає таким, що відповідатиме інтересам дитини, однак позивач відмовляється забирати придбаний ним телефон з поштового відділення. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, просили її задовольнити.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши учасників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 16 липня 2021 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина донька ОСОБА_5 .

На дату ухвалення рішення суду в цій справі, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала цивільна справа № 161/22177/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

На час перегляду справи цієї судом апеляційної інстанції рішенням суду від 18 березня 2025 року справі № 161/22177/24, що набрало законної сили 11 квітня 2025 року, шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрований відділом ДРАЦС у місті Луцьку Західного МУ МЮ 16 липня 2021 року, актовий запис № 783, розірвано.

Сторами не оспорюється, що з 22 грудня 2021 року позивач ОСОБА_4 виїхав до Республіки Польща і з того часу до України не повертався; його спільна із відповідачем дочка ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір`ю.

У висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради «Про визначення ОСОБА_4 способу участі у вихованні дитини» № 27 від 29 січня 2025 року, затвердженому рішенням Луцької міської ради № 68-1 від 30 січня 2025 року, зазначено:

«22 січня 2025 року проведено обстеження умов проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що в житлі є належні умови для її проживання, дитина забезпечена усім необхідним відповідно до вікових потреб. ОСОБА_9 не могла сказати, як звати її батька. На запитання, де твій тато, дитина показала на ноутбук. З огляду на вік та інтереси дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити ОСОБА_4 наступний спосіб участі у вихованні малолітньої дочки, а саме: спілкування з дитиною протягом 30 хвилин засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв?язку (у тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою, щосереди та щонеділі у період з 19 год 30 хв до 20 год 30 хв за українським часом з мобільного телефону чи з іншого пристрою, придбаного дитині ОСОБА_4 ; до досягнення дитиною віку шести років спілкування проводити у присутності матері дитини ОСОБА_2 ».

У статті 51 Конституції України, частині другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22).

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

У даному випадку, суд першої інстанції правильно визначив спосіб спілкування дитини з батьком.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До апеляційної скарги приєднано нові докази виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 18604 від 24 квітня 2025 року, рекомендацію психолога КНП «Любомльське територіальне медичне об`єднання» Любомльської міської ради від 24 квітня 2025 року № 331/2.03.25.

Колегія суддів зауважує, що результати обстеження та рекомендації психолога не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки такий психолог не залучався до участі в справі як спеціаліст, йому не доручалося проведення судово-психологічної експертизи, питання про вчинення необхідних для цього процесуальних дій відповідачем в судах першої та апеляційної інстанцій не ініціювалося. Такі результати обстеження та рекомендації не є ні висновком спеціаліста психолога, а ні висновком судово-психологічної експертизи. Крім того, результати обстеження та рекомендації психолога, що надані відповідачем, ґрунтується на поясненнях матері (тобто наданих лише однією стороною) та результатах спілкування з дитиною; у психолога не перебували у дослідженні матеріали справи, яка переглядається, психолог особисто не спілкувалася з батьком дитини. Результати обстеження та рекомендації психолога полягають у загальних висновках про зв`язок матері з дитиною такого віку та психологічних стан і потреби дитини без урахування фактичних обставин цієї справи, яка переглядається, а отже, не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому не можуть бути належним доказом у цій справі.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 712/11527/17.

Виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 , видана лікуючим лікарем Любомльської амбулаторії Волинської області, не свідчить про неможливість дитини спілкуватися з батьком.

Невідповідність установленого судом тридцятихвилинного спілкування дитини щосереди та щонеділі у період з 19 год 30 хв по 20 год 30 хв з мобільного телефону чи іншого пристрою, придбаного батьком дитині, інтересам дитини є власним баченням матері, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Обсяг спілкування дитини з батьком 10 хвилин один раз в тиждень, як цього просить відповідач в апеляційній скарзі, не сприятиме налагодженню більш тісних стосунків батька і дитини.

Тривалість та періодичність спілкування батька з дитиною, що встановлена судом, за своїм обсягом не є надмірним. Висновок органу опіки та піклування в цій частині є обґрунтованим і таким, що враховує найкращі інтереси дитини з огляду на необхідність захисту її права на спілкування з іншим із батьків (батьком), з яким вона постійно не проживає.

Позивач визнала в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанціїй факт вчинення нею перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом блокування відповідача в мобільних застосунках, ненадання дочці власного мобільного пристрою для спілкування з батьком, відмови в одержанні у поштовому відділенні мобільного пристрою, придбаного відповідачем для дочки для забезпечення засобів спілкування із нею.

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив порядок та спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною з технічних пристроїв, у тому числі тих, що придбані позивачем. Обсяг та періоди спілкування батька з дитиною не є тривалими та частими, а використання технічного пристрою, придбаного позивачем для такого спілкування, дозволяє не порушувати інтереси відповідача, що полягають у її небажанні спілкуватися особисто з позивачем власними засобами мобільного зв`язку через власні мобільні застосунки тощо.

Право батька на спілкування із дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей чи спілкування із батьком іншим шляхом. Відсутність батька на території України не може вважатися обставино, що надає право матері обмежувати дитину у спілкуванні з батьком в інший спосіб, у тому числі шляхом використання засобів мобільного зв`язку тощо.

Відповідач не надала, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я доньки.

В суді апеляційної інстанції було встановлено, що між сторонами присутні конфліктні відносини і що позивач, чинячи перешкоди відповідачу в спілкуванні з дитиною, переносить такий конфлікт на спілкування батька з дитиною.

Урахувавши конкретні обставини цієї справи, висновок органу опіки та піклування, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що такий графік відповідатиме інтересам дитини, надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із донькою, приділяти їй увагу, брати участь у її розвитку та вихованні.

Суд врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та зробив правильний висновок, що визначені дні та час спілкування батька з дочкою мають відбуватися у присутності матері (до досягнення шестирічного віку), а після досягнення шестирічного віку без присутності матері, що не порушує прав та інтересів дитини. У протилежному випадку постійна присутність матері лише сприятиме продовженню конфлікту батьків дитини (сторін у справі) й унеможливить належне спілкування батька з дитиною. Обставин, які вказували б на те, що дитині буде шкодити спілкування з батьком без присутності матері після досягнення дитиною шестирічного віку, не встановлено.

Визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дочки є таким, що відповідатиме її якнайкращим інтересам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини та спілкування з нею.

Рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді