Справа №464/4886/25
пр № 2-з/464/31/25
У Х В А Л А

04 серпня 2025 року м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Шашуріної Г.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

У провадженні суду, на стадії підготовчого провадження, знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 1 000 000 гривень, що еквівалентно 26 795,28 доларам США, 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 182,78 дол. США, що еквівалентно 49 467,64 гривень, пеню у розмірі 11 126,50 дол. США, що еквівалентно 465 345, 83 гривень, а всього - 1 635 477, 83 грн, що станом на 11.07.2025 згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 39 104,56 доларів США.

Адвокат Валько В.Р., від імені та в інтересах заявника, через підсистему «Електронний суд», звернулася із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухового майна 7970885), яка належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, шляхом заборони її відчуження, у межах суми позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01 серпня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Оглянувши матеріали заяви, суддя дійшла наступного висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч.3 ст.149 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Указана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 752/20385/18.

У ч.4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 308/7086/20).

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. Указана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 752/20385/18.

Оскільки на даний час позивачем пред`явлено до суду позов про стягнення з відповідача значної суми коштів, а тому між сторонами дійсно існує спір.

У постановах Верховного Суду 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19, від 04 вересня 2024 року № 404/839/24 сформульовано правовий висновок про те, арешт майна як захід забезпечення позову - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (не позбавляється/не обмежуються право володіння та користування майном).

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися чи відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22, від 09 червня 2023 року у справі № 37з-23).

Невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості/утруднення виконання рішення суду про стягнення з останнього значної суми коштів.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Тому в даному випадку вид забезпечення позову - заборонення відчуження частки в квартирі ідповідача у межах суми стягнення, який просить застосувати сторона позивача, забезпечить збалансованість інтересів сторін під час вирішення спору.

Наведений позивачем захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу. Наявність заборони ніяким чином не обмежує право користування житлом, обмеження стосується лише права відчуження цього майна на час розгляду спору судом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 432541513 від 23 червня 2025 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ст.ст.368, 369 ЦК України).

До того ж, як викладено у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 199/9920/22, відповідно до ст.ст.317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Незважаючи на те, що частки власників у квартирі не визначені, водночас з використанням наведеного вище механізму відповідач взмозі відчужити належне майно на праві спільної сумісної власності, а тому така обставина не перешкоджає забезпеченню позову у виді заборони відчуження нерухомого майна.

Зважаючи на викладене вище, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву про забезпечення позову задоволити частково.

Заборонити відчуження частки ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 , у межах суми позову.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки (ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч.4 ст.157 ЦПК України).

Згідно з ч.10 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів відповідно до вимог ст.ст.351-356 ЦПК України.

Учасники справи:

стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3

боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено та підписано 04 серпня 2025 року.

Суддя Галина ШАШУРІНА