Єдиний унікальний номер 725/2075/25
Номер провадження 2/725/1742/25
17.07.2025 Чернівецький районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді Галичанського О. І.
при секретарі Каправа Д.О.
за участю позивача та його представника ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,-
Представник позивача звернувся до суду із вищевказаною заявою.
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 .
Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачкою не склалося. Подружні відносини не підтримують фактично з 2012 року, ще до народження дитини.
Вказує, що з дня народження і по даний час донька позивача ОСОБА_3 проживає разом з ним та повністю перебуває на його утриманні.
зазначає , що відповідачка по справі у 2017 році звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 . Додатково стверджує , що колишня дружина не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини , жодного разу школу не відвідувала та не цікавилась дитиною.
Позивач звертався у службу у справах дітей з питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , але йому відмовлено в прийнятті такої заяви, пояснивши, що ОСОБА_2 не зможе бути позбавлена материнських прав через стан її здоров`я, а саме психічний розлад.
Відповідачка не виконувала з народження дитини своїх обов`язків і не виконує їх до цього часу, оскільки є особою з інвалідністю другої групи довічно з психіатричним розладом.
Враховуючи вищевикладне, стверджує, що позбавлений можливості приймати будь які рішення, що стосуються переміщення дитини, оформлення будь яких соціальних пільг без згоди матері. Іншим чином неможливо встановити факт самостійного виховання дитини батьком , а тому змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини без участі матері.
Посилаючись на норми матеріального права, просить встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує та повністю утримує свою малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 без участі її матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні миоги підтримали. Просили позов задовільнити. ОСОБА_1 пояснив , що донька ОСОБА_3 з самого народження проживає з ним. Дитина матір взагалі не знає та не спілкується з нею. ОСОБА_2 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов"язків. Дитиною не цікавиться. Відповідачка є психічно хворою людиною.
Допитана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 пояснила , що вона проживає тільки з батьком ОСОБА_1 та бабусею . Матір не бачила з народження. Тільки батько займається її вихованням , водить до школи , купляє речі і т.д. Матір не цікавиться її життям , не телефонує. вона не має номера телефону матері. Коли дізналася , що батька мобілізували до ЗСУ , у неї стався нервовий зрив. Їй важко без батька, який є єдиним , хто про неї піклується.
Попитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила , що знає ОСОБА_1 з його народження. Дівчинку ОСОБА_3 побачила вперше у квітні 2013 року , коли батько ОСОБА_1 привіз її у м. Чернівці. Матір дитини не бачила ніколи. Весь цей час дитина проживає з батьком та бабусею.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила , що дружину ОСОБА_1 бачила 1 раз на їх весіллі та одни раз відвідувала її у пологовому будинку у м. Івано- Франківськ. Після народження дитини її матір не бачила. Знає , що колишня дружина ОСОБА_1 психічно хвора. У 2023 робили спробу оформити документи , щодо підтвердження , що ОСОБА_1 самостійно виховує свою доньку без матері. Але зробити цього не вдалося через певні обставини.
Допитана у судовому засідання ОСОБА_5 пояснила , що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася онучка ОСОБА_3 . Невістка ОСОБА_2 психічно хвора , тому дитину з пологового будинку забрав батько ОСОБА_1 і вона. Також перші два тихні життя дитини саме вона лежала з нею на стаціонарному лікуванні. Матір дитини після пологів була шпиталізована у психлікарню. Дитиною після її народження займається виключно батько ОСОБА_1 та вона , як бабуся. Матір ОСОБА_2 не бачила з березня 2013 року. Онучка ОСОБА_3 дуже прив`язана до свого батько , оскільки матір вона не знає .
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила , що знає ОСОБА_1 з 1987 року. Він самостійно з народження виховує дочку ОСОБА_3 . Матір дитини не бачила ніколи. ОСОБА_1 допомагає у вихованні дитини його матір.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, незважаючи на те, що повідомлялася судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою її місця проживання.
У відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних прчин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки позивач та його представник не заперечували проти розгляду даної справи за відсутності відповідачки , суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено , що малолітня ОСОБА_2 до 16.01.2025 проживала разом з батьком у АДРЕСА_1 з народження. За цією ж адресою воназзалишилась проживати разом із бабусею після того , як позивача було мобілізовано до ВСУ 16.01.2025 року.
Згідно наданих суду доказів , батько дитини- позивач по справі звертався до служби у справах дітей Чернівецької міської ради із відповідною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 .
Згідно відповіді на дане звернення , позивачу роз`яснено , що 25.06.2025 за дорученням служби у справах дітей Чернівецької міської ради , служба у справах дітей Рогатинської міської ради здійснила виїзд за адресою проживання ОСОБА_2 . За результатами виїзду встановлено , що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи. З ОСОБА_2 поспілкуватись не вдалося. Оскільки вона не ішла на контакт. Після народження у 2013 році ОСОБА_2 доньки ОСОБА_3 , у неї загострилося психічне захворювання.
Враховуючи наведене Служба у справах дітей Чернівецької міської ради роз`яснила, що не можна позбавити батьківських прав особу , яка не виконує своїх батьківських обовя`зків внаслідок душевної хвороби , недоумства чи іншого тяжкого захворювання.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.
Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Проживання дитини разом із батьками є водночас її правом ,а обов`язком батьків є утримання дитини.
Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
У процесі судового розгляду встановлено , що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських праві відносно своєї доньки ОСОБА_3 .
Позивач з самого народженння доньки ОСОБА_3 самостійно здійснює за нею догляд , виховання та утримання. Піклується про її розвиток.
Свідченнями свідків , які надані у судовому засіданні підтверджуєть факт , що позивач самостійно , без участі матері дитини виховує свою доньку ОСОБА_3 .
Зворотніх доказів суду не надано.
У своїй Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025 вказав , що колегія суддів вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.
Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив порядок установлення факту самостійного виховання та утримання дитини виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
Позичав просить встановити факт , що він самостійно виховує та утримує свою доньку ОСОБА_3 . Наданими суду доказами доведено , що малолітня ОСОБА_3 з народження не знає своєї матері . Її вихованням та утриманням займається виключно батько , а у його відсутність -матір позивача-бабуся ОСОБА_3 .
Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи його вік , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню , що відповідає волевиявленню сторін .
Керуючись ст.ст.110,112,114, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги - задовільнити.
Встановити факт , що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує та повністю утримує свою малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 без участі її матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців Галичанський О. І.