справа № 570/3371/24
провадження № 2/570/187/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович про скасування рішення про державну реєстрацію прав,

у с т а н о в и в:

покликаючись на оформлення земельної ділянки без відома позивача та без її згоди, позивач у поданій до суду 04 липня 2024 року позовній заяві просить скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Федора Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 вересня 2015 року.

У поданій до суду заяві представник позивача адвокат Сергій Лук`янчук позов підтримує повністю.

У поданих до суду 07 серпня 2024 року письмових поясненнях відповідач зазначає, що позивача, яка є дарувальником по вказаному у позовній заяві договору дарування №983, не знає і ніколи не бачив. Стверджує, що земельну ділянку від ОСОБА_1 ніколи у дар не приймав. Вказує, що підпис обдаровуваного на договорі дарування не його, такий договір він не підписував, ніколи не відвідував приміщення нотаріального офісу приватного нотаріуса Самсонюка Ф.П.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

У поданій до суду заяві представник позивача адвокат Сергій Лук`янчук позов підтримує повністю, просить розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Відповідач до суду не з`явився.

Зважаючи на те, що їх з`явлення не визнане обов`язковим, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.

24 вересня 2015 року приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області посвідчив договір дарування земельної ділянки (за №983), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв у дар належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,2000 га, кадастровий номер якої :03:001:0010, що знаходиться в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

В цей же день цей же нотаріус як державний реєстратор провів Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 24731197 /інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №336602152 від 22.06.2023/.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/118-25/2919-ПЧ від 18.04.2025 підпис, що розміщений в графі «ДАРУВАЛЬНИК» навпроти рукописного запису « ОСОБА_1 » у Договорі дарування земельної ділянки від 24 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П., зареєстрований в реєстрі за №983, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Суд застосовує такі норми права.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі /ч.3 ст.203 ЦК України/.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди /ч.1 ст.638 ЦК України/.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню /ч.2 ст.719 ЦК України/.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

У ч.1 ст.215 ЦК України та у ст.229-233 ЦК України зазначається про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

З огляду на вищевикладене, підпис є невід`ємним елементом договору (в т.ч. договору дарування), реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, але за умови, що такий спосіб захисту прав, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц).

Суд встановив, що підпис у вказаному договорі дарування земельної ділянки від 24 вересня 2015 року (№983) позивачу ОСОБА_1 не належить, але державна реєстрація договору дарування земельної ділянки відбулась.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження№ 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц неодноразово виснувала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Отже враховуючи вищевикладене, договір дарування земельної ділянки є неукладеним, та таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини, оскільки ОСОБА_1 не підписувала договір від 24 вересня 2015 року щодо земельної ділянки кадастровий номер якої :03:001:0010, площею 1,2000 га, що знаходиться в селищі Клевань Рівненського району Рівненської області.

Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору дарування земельної ділянки від 24 вересня 2015 року, яку позивач з відповідачем не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на її укладення не мала, інших осіб на вчинення правочину не уповноважувала, оскільки ніколи не була фактичним власником земельної ділянки і не претендує на неї.

За таких умов порушене право позивача підлягає захисту, вимоги позивача достовірно підтверджуються доказами, тому позовна заява підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач не наполягає на стягненні понесенних судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозиційності цивільного процесу, не вирішує це питання.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович, про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Федора Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24731197, від 24 вересня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович, місцезнаходження: вул.Василя Червонія,67 м.Рівне.

Суддя: Кушнір Н.В.