Житомирський апеляційний суд
Справа №759/2296/25 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 53 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючої Талько О.Б.,

суддів Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі матеріали цивільної справи №759/2296/25 за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та Приватне акціонерне товарисвто Страхова група ТАС, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Мокрецького В.І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 5 жовтня 2024 року, о 8 год.25 хв., на 94 км. автодороги Київ-Чоп, з вини ОСОБА_3 , яка керувала автомобілем Hyundai Sonata, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї ДТП був пошкоджений керований ним автомобіль Volkswagen Passat CC, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого в якості пасажирів перебувала його дружина та неповнолітній син, який має статус дитини інваліда.

Позивач вказує, що пережитий стрес та тривала емоційна напруга призвели до негативних психоемоційних та психосоматичних змін у його житті та житті його сім`ї. Під час цієї ДТП його дружина та син отримали забої тіла, що призвело до погіршення стану здоров`я та спричинили моральну шкоду.

Враховуючи вищезазначене, просив стягнути з відповідачки на свою користь 322983 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 432000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також 6800 грн., сплачених за надання послуг евакуатора та вартість експертного дослідження у розмірі 16000 грн..

Окрім того, просив стягнути з ОСОБА_3 432000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої неповнолітньому сину ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області з тих підстав, що вирішення даного спору має здійснюватися за місцем проживання чи перебування відповідачки, місце реєстрації якої є: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Коростишівського районного суду Житомирської області.

При вирішенні даного питання суд виходив з того, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки є: АДРЕСА_1 . Вказаний населений пункт був розташований на території Коростишівського району Житомирської області, який у подальшому був ліквідований. На даний час с. Городецьке розташоване в Житомирському районі, проте зміна адміністративно-територіальних одиниць не призвела до змін системи місцевих загальних судів, й дана справа не підсудна Житомирському районному суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність передачі справи на розгляд до Коростишівського районного суду Житомирської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою положення частини третьої статті 28 ЦПК України, аналіз змісту якої свідчить про те, що особа, якій спричинено шкоду каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, або шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, або шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення, має право звернутися з позовом про відшкодування такої шкоди до суду за місцем свого проживання. Тобто, вважається, що перелічені види шкоди, які можуть бути заподіяні фізичній особі, є рівнозначними та тотожними щодо їх предметної визначеності. Проте, Святошинський районний суд міста Києва помилково визначив вказані у пункті 3 статті 28 ЦПК України види шкоди такими, що заподіяні саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вважає, що така позиція суду не відповідає змісту права та доступу до суду за вибором позивача.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції). Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Підсудність цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції, визначається статтями 26-30 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною третьою статті 31 ЦПК України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що направлення справи на розгляд до іншого суду, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 17 лютого 2021 року у справі № 164/2138/19 (провадження № 61-13799св20) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 295/3792/16-ц (провадження № 61-18729св21).

Судова практика щодо застосування положень статті 32 ЦПК України в частині того, що спори між судами про підсудність не допускаються, є незмінною.

Отже, повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

При цьому слід ураховувати, що у відповідності до частини першої статті 3 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» суди України утворюють єдину систему, а єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдиними засадами організації та діяльності судів, єдиним статусом суддів, обов`язковістю для всіх судів правил судочинства, визначених законом, обов`язковістю виконання на території України судових рішень (частина четверта статті 17 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»).

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області, оскільки суд, враховуючи зареєстроване місце проживання відповідачки, дійшов висновку про підсудність цієї справи саме Житомирському районному суду Житомирської області. При цьому, зазначена ухвала в апеляційному порядку не оскаржена.

Вказавши на помилковість висновку суду про підсудність даної справи Житомирському районному суду Житомирської області та з урахуванням змін в адміністративно-територіальному устрої, Житомирський районний суд направив справу до Коростишівського районного суду Житомирської області, чим фактично допустив спір про підсудність, що заборонено цивільним процесуальним законодавством.

Отже, ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367,368,369,374,379, 381-384 ЦПК України, суд,_

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської обасті від 11 березня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: