Справа № 650/2644/24
провадження № 2/650/627/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: стягнути зі боржника яким є: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження; 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) заборгованість за договором про споживчий кредит № 100957714 від 11.08.2021 у розмірі 48060 грн.

Щодо судових витрат позивач просить стягнути зі боржника яким є: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке.

11 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №100957714. За умовами цього договору кредитодавець надав позичальниці грошові кошти у сумі 8000 грн, які були перераховані на вказаний відповідачкою банківський рахунок. Вказаний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальниці, із застосуванням одноразового ідентифікатора, що надсилався у вигляді SMS, відповідно до положень договору та вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Умовами договору передбачено, що відповідачка зобов`язана повернути отриману суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та комісію. Процентна ставка за користування кредитом передбачена договором на рівні 1,5% на день (п. 1.5.2), а у випадку прострочення за стандартною базовою ставкою 5,00% на день відповідно до п. 4.2 договору, як санкція відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Станом на 10 травня 2024 року відповідачкою не виконано зобов`язання за договором, кредитні кошти не повернуто, проценти не сплачено, що є порушенням ст. 526, 610, 611 ЦК України. Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією за договором складає 71600 грн, однак позивач, керуючись принципом співмірності та розумності, просить суд стягнути з відповідачки 48060 грн, з яких: 8000 грн тіло кредиту, 38460 грн проценти, 1600 грн комісія.

Право вимоги до відповідачки належить ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», яке набуто в результаті послідовної цесії: первісний кредитор ТОВ «Мілоан» відступив право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу від 30.11.2021, а останнє ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором від 10.03.2023. Відповідно до ст. 512, 514, 516 ЦК України така заміна кредитора є правомірною і не вимагає згоди боржника.

У зв`язку з порушенням відповідачкою грошового зобов`язання, на підставі ст. 1049, 1050, 625 ЦК України позивач має право вимагати стягнення суми боргу, процентів, а також витрат на правничу допомогу та сплачений судовий збір. Ці витрати підтверджуються поданими до позову доказами: договором про надання правничої допомоги, актами наданих послуг та платіжними документами.

У відзиві на позовну заяву, поданому 02 квітня 2025 року, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Так, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів, умови кредитування, строк дії договору, розмір відсоткової ставки, дату виникнення заборгованості, її склад і розмір, що є обов`язковим для підтвердження заявлених вимог про стягнення боргу. Зокрема, відсутні виписка по банківському рахунку, що підтверджує фактичне перерахування коштів відповідачу, підтвердження погодження сторонами істотних умов договору, а також інші первинні документи, які відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для фіксації господарських операцій.

Відповідач звертає увагу, що розрахунок заборгованості, який долучений до позову, є лише одностороннім документом позивача, не засвідченим первинними бухгалтерськими документами, які могли б підтвердити здійснення відповідних нарахувань, факт користування коштами, строковість повернення, підстави для застосування штрафних санкцій тощо. Таким чином, за відсутності доказів фактичного отримання кредиту, розрахунок заборгованості не може слугувати належним підтвердженням правомірності вимог.

Крім того, відповідач вказує на недотримання сторонами договору факторингу вимог цивільного законодавства щодо належної заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, порушено вимоги ст. 517 ЦК України щодо обов`язку первісного кредитора передати новому кредиторові документи, які підтверджують право вимоги, а також не надано доказів повідомлення боржника про заміну кредитора у спосіб, передбачений законом. Відповідач зазначає, що довідався про факт відступлення прав вимоги лише після отримання копії позовної заяви.

Оскільки повідомлення про відступлення права вимоги та передання відповідних доказів боржнику не здійснювалося, відповідач вважає, що право нового кредитора є таким, що не підтверджене належним чином, і підлягає запереченню відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України. При цьому посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах у справах № 161/16891/15-ц, № 364/737/17, № 278/2177/15-ц, № 752/9423/15-ц, де суд послідовно наголошує на обов`язку кредитора надавати суду докази фактичного надання позики та належного нарахування боргу, а не обмежуватися лише копією договору та розрахунком заборгованості.

Також відповідач наголошує, що договір факторингу сам по собі не підтверджує наявність дійсного грошового зобов`язання на момент його укладення, оскільки не містить жодних відомостей про факт, обсяг, строк, підставу та підтвердження виникнення боргу. У зв`язку з цим посилаючись на ч. 1 ст. 1050 ЦК України, яка передбачає обов`язок кредитора довести факт надання кредитних коштів відповідач вважає, що обов`язок доказування у справі не виконано.

Окремо відповідач зауважує, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не дозволяє перевірити законність нарахування відсотків і комісій, а тому не може бути прийнятий судом як належний доказ. При цьому позивач не надав графіку платежів, погодженого з відповідачем, а також підтвердження того, що нарахування відсотків здійснювалося у передбаченому договором порядку, у зв`язку з чим доводи про суму боргу є необґрунтованими.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивач не довів ні наявність, ні розмір заявленого боргу, ні правомірність вимоги про його стягнення. Відповідно, заявлені позовні вимоги є недоведеними, і в задоволенні позову слід відмовити повністю.

08 квітня 2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів, викладених у відзиві відповідача, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, представник позивача вказав, що укладення договору про споживчий кредит №100957714 від 11 серпня 2021 року відбулося відповідно до норм чинного законодавства, у письмовій (електронній) формі, шляхом акцепту публічної оферти з використанням одноразового ідентифікатора, як це передбачено Законом України «Про електронну комерцію». Факт укладення такого договору підтверджується умовами самого договору, інформацією про погодження з його умовами та використанням належних засобів електронної ідентифікації. Відповідно, твердження відповідача про недійсність чи невизначеність умов договору є безпідставними.

У відповідь на твердження про недоведеність факту перерахування кредитних коштів, представник позивача вказав, що на підтвердження переказу грошових коштів на банківську картку відповідача було надано платіжне доручення на суму 8000,00 грн. від 11.08.2021. Крім того, за клопотанням позивача судом було витребувано та досліджено банківську виписку з рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує факт зарахування зазначених коштів на картку відповідача. Також банк підтвердив, що зазначений картковий рахунок належить відповідачу, і на нього було зараховано 8000 грн саме в дату, вказану в договорі. Отже, спростовано твердження відповідача про відсутність доказів видачі кредиту.

Щодо відсутності у позивача можливості надати банківські виписки зазначено, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» як небанківська фінансова установа не має доступу до рахунків клієнтів у банках, а тому не має технічної та правової можливості самостійно отримати банківські виписки. Проте за допомогою судового механізму витребування доказів відповідна виписка була долучена до матеріалів справи.

Окремо представник позивача навів обґрунтування правомірності заміни кредитора. Право вимоги за договором №100957714 було відступлене первісним кредитором ТОВ «Мілоан» на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу від 30.11.2021, а згодом на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором відступлення права вимоги від 10.03.2023. Факт передачі права вимоги підтверджується відповідними реєстрами боржників та актами приймання-передачі, що містяться у матеріалах справи. У зв`язку з цим твердження відповідача про відсутність правового зв`язку між сторонами спростовуються.

У частині, що стосується відсутності повідомлення відповідача про заміну кредитора, представник позивача пояснив, що обов`язок щодо такого повідомлення відповідно до договорів факторингу покладено на первісного кредитора. При цьому наголошено, що відсутність доказів такого повідомлення не впливає на чинність правовідносин та не позбавляє позивача права вимагати виконання зобов`язання, оскільки перехід права вимоги відбувся на підставі чинного договору відповідно до ст. 512, 514, 516 ЦК України.

З огляду на викладене, позивач вважає, що надано належні докази існування зобов`язання, підтверджено факт видачі кредитних коштів, а також обґрунтовано наявність та розмір заборгованості. З урахуванням принципу презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) і відсутності доказів з боку відповідача щодо недійсності договору або відсутності заборгованості,

На судовому засіданні представник позивача Юзипчук М.В. пояснив, що між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідачу були перераховані кошти, зобов`язання не виконано, заборгованість не погашена, право вимоги перейшло до позивача на законних підставах, тому позов підлягає задоволенню. Відповідачка не намагалась вирішити спір у позапроцесуальному порядку, не зверталась до первісного чи нового кредитора з питанням врегулювання заборгованості, доказів сплати боргу або спроб добровільного виконання зобов`язань не надала.

На судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснила, що дійсно отримувала кредитні кошти за спірним договором, проте згодом, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, не мала змоги виконати зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів.

Судом встановлено, що 11 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (відповідачем) був укладений договір про споживчий кредит № 100957714. Договір укладено в електронній формі шляхом приєднання відповідача до публічної оферти кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), що підтверджується положеннями самого договору, долученого до матеріалів справи.

Факт укладення договору підтверджується також наявною в матеріалах справи копією договору, а також банківськими документами. Так, на виконання умов цього договору 11.08.2021 року кредитні кошти у сумі 8000,00 грн були перераховані на банківську картку відповідача, що підтверджується платіжним дорученням, наданим позивачем, та випискою по рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на ухвалу суду. Із зазначеної виписки вбачається, що вказана банківська картка № НОМЕР_2 дійсно належить ОСОБА_1 , а 11.08.2021 на неї було зараховано кошти в розмірі 8000,00 грн. Також банк підтвердив, що контактний номер телефону та адреса електронної пошти, які використовувалися під час укладення договору, належать відповідачці.

Крім того, в судовому засіданні відповідачка не заперечувала сам факт отримання коштів, а навпаки підтвердила, що отримувала грошові кошти за договором, проте не змогла їх повернути у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Такі пояснення відповідача узгоджуються з наданими позивачем доказами та свідчать про наявність між сторонами зобов`язання, що підлягає виконанню.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що право вимоги за вказаним договором набуто позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем. При цьому право вимоги перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021, укладеним з первісним кредитором ТОВ «Мілоан». Факт передачі права вимоги підтверджується реєстрами боржників, актами приймання-передачі та умовами відповідних договорів, долучених до матеріалів справи.

Питання щодо належного повідомлення відповідача про заміну кредитора не спростовує обґрунтованості вимог позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не потребує згоди боржника, а відсутність письмового повідомлення не анулює сам факт заміни, а лише покладає на нового кредитора ризик несприятливих наслідків. Водночас відповідач не довела, що до моменту звернення до суду вона виконала зобов`язання перед первісним кредитором.

Щодо суми заборгованості, то відповідно до розрахунку, наданого позивачем, та з урахуванням принципу розумності, позивач просить стягнути суму 48060,00 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 38460,00 грн заборгованість за процентами, 1600,00 грн заборгованість за комісією.

Що стосується покликань відповідача на недотримання процедури укладення цифрового договору, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов у належній формі. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняється в письмовій формі, може бути укладений шляхом обміну документами, у тому числі електронними, підписаними сторонами, зокрема за допомогою електронного підпису.

Як вбачається з матеріалів справи, укладення договору про споживчий кредит відбулося в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця ТОВ «Мілоан» (веб-платформу), шляхом заповнення відповідачем електронної заявки, підтвердження персональних даних та погодження з умовами договору. Відповідно до умов, передбачених договором, підтвердження волевиявлення здійснювалось через введення одноразового ідентифікатора (OTP) унікального SMS-коду, який надсилався на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації (номер збігається з тим, який вказано у відзиві та банківських документах).

Використання одноразового SMS-коду для авторизації та підтвердження волевиявлення позичальника повністю відповідає визначенню електронного підпису, наведеному в пункті 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» та статті 12 цього Закону. Згідно з частиною 3 статті 12 зазначеного Закону, одноразовий ідентифікатор, отриманий через SMS, за умови, що він призначений лише конкретному користувачеві та використовується для підтвердження дій в електронному середовищі, є простим електронним підписом, який визнається достатнім для посвідчення електронного правочину у сфері споживчого кредитування.

Крім того, у договорі передбачено, що факт підписання (приєднання) до умов публічної оферти фіксується в електронному журналі подій (лог-файлі), ведення якого передбачено умовами використання онлайн-сервісу. У справі наявна копія договору, яка містить: дані відповідача (ПІБ, дату народження, номер телефону, ідентифікаційний код), дату укладення договору, розмір кредиту, строк користування, розмір процентної ставки, порядок повернення коштів і санкції у разі прострочення.

Факт укладення договору підтверджується також отриманням відповідачем кредитних коштів на свій банківський рахунок, що підтверджується випискою банку. Це свідчить не лише про підтвердження згоди на умови договору, а й про реалізацію однієї зі сторін своїх зобов`язань, що є прямим доказом укладення договору.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо належності та допустимості електронного договору, укладеного шляхом застосування OTP-коду, зокрема:

у постанові від 03.06.2020 у справі № 756/7199/18-ц Верховний Суд визнав, що підтвердження договору шляхом введення SMS-коду (одноразового пароля) є належним способом укладення договору в електронній формі;

у постанові від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18 Суд зазначив, що електронний підпис у вигляді OTP-коду достатній для посвідчення волевиявлення споживача щодо отримання кредиту;

у постанові від 11.11.2021 у справі № 308/13399/19 Суд підкреслив, що споживчі кредитні договори, укладені через онлайн-систему з підтвердженням за допомогою SMS-коду, є дійсними та мають юридичну силу.

Отже, цифровий механізм авторизації договору, що використовувався ТОВ «Мілоан», відповідає не лише вимогам ЦК України, а й спеціальному закону Закону України «Про електронну комерцію», і не порушує прав відповідача. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про злам, підроблення або втручання у процес авторизації договору.

В цьому контексті суд повторно звертає увагу, що відповідач обрала суперечливу стратегію захисту, яка схиляє суд до висновку про наявність у її діях ознак недобросовісної поведінки щодо заперечення наявності зобов`язання. Так, під час судового засідання відповідач безсумнівно та однозначно підтвердила факт отримання нею кредитних коштів, не ставлячи під сумнів сам факт укладення договору. Водночас у письмовому відзиві вона з такою ж категоричністю наполягає на протилежному заперечує факт укладення договору та фактичного надання їй грошових коштів.

Факт допущення при цьому помилки виключається, оскільки зміст письмових заперечень є послідовно викладеним, логічно пов`язаним та посилається на норми права, що свідчить про свідомий характер поданих тверджень. Натомість в судовому засіданні відповідач надала пояснення, які спростовують її ж попередні заперечення. Така поведінка, на переконання суду, спрямована не на з`ясування істини, а на безпідставне ухилення від виконання договірних (грошових) зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, враховуючи викладене, досліджені докази в їх сукупності, а також пояснення сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд встановив факт укладення між первісним кредитором та відповідачем договору про споживчий кредит, належність та допустимість форми його укладення в електронному вигляді з використанням SMS-ідентифікатора, отримання відповідачем кредитних коштів, а також правонаступництво позивача за відповідною вимогою на підставі договорів факторингу та відступлення права вимоги.

Заперечення відповідача визнані судом необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а наведена позиція в частині заперечення факту укладення договору прямо суперечить її власним поясненням, наданим у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судових витрат суд дійшов таких висновків.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн.

На підтвердження таких витрат позивач надав Договір про надання правової допомоги, платіжне доручення про оплату наданих послуг; заявку на надання юридичної допомоги, витяг з Акту про надання юридичної допомоги з яких вбачається, що між позивачем та адвокатом укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого останній зобов`язався надати правові послуги у справі щодо стягнення заборгованості з відповідача. Вказані послуги включали: підготовку позовної заяви, додаткових процесуальних документів, участь у судових засіданнях, аналіз поданих відповідачем доказів, підготовку відповіді на відзив та інші дії, спрямовані на захист інтересів позивача у суді.

Платіжне доручення підтверджує фактичне перерахування позивачем суми в розмірі 13000 грн на рахунок адвоката. Акт про надання юридичних послуг містить перелік конкретних дій, виконаних адвокатом, їх обсяг та вартість, яка узгоджується з умовами договору.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої наведеної норми права, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

У відповідності до частини восьмоїст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ураховуючи наведені приписи процесуального закону та надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат з правничої допомоги, суд вважає підтвердженим факт понесення позивачем відповідних витрат у вказаному розмірі.

Відповідач не зверталась з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та враховуючи тяжкий матеріальний стан відповідача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь відповідача 2000 грн вказаних судових витрат.

При цьому, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 265, 279, 280 - 289 ЦПК України, та враховуючи наведені положення цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути зі боржника яким є: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження; 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) заборгованість за договором про споживчий кредит № 100957714 від 11.08.2021 у розмірі 48060 грн.

Стягнути зі боржника яким є: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн та понес понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

В іншій частині витрат на правову допомогу понесених позивачем покласти на нього.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 липня 2025 року.

Суддя: О.О. Сікора