ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/676/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 607/25835/24 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дати складання повного тексту не зазначено) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (далі ТОВ «Юніт капітал», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 11 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено електронний договір за №140979202 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Так, відповідач на офіційному сайті товариства www.moneyveo.ua ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику (додаток № 3), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього відповідач добровільно заявив про бажання отримати кошти, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (додаток № 4). Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV7SN93. Відразу після вчинення відповідачем вказаних дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 15500.00 грн на його банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу за №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №26 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії вказаного договору до 31 грудня 2021 року.

31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №27 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії вказаного договору до 31 грудня 2022 року.

31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №31 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії вказаного договору до 31 грудня 2023 року.

31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №32 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії вказаного договору до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги за №155 від 12 жовтня 2021 року до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 40873.50 грн.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу за №30/1023-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року.

Відповідно до реєстру прав вимоги за №1 від 30 жовтня 2023 року до договору факторингу за №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 60124.50 грн.

28 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем укладено договір факторингу за №28/10/24/У, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №140979202 на загальну суму 60124.50 грн.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача 60124.50 грн заборгованості за договором кредиту від 11 липня 2021 року.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт капітал» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині мотивів переходу до нового кредитора права вимоги до боржника, ТОВ «Юніт капітал» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт, не оскаржуючи встановлені судом обставини щодо укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 кредитного договору №52954233 та факту виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свого зобов`язання щодо переказу відповідачу коштів на його рахунок, вважає, що право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача належним чином, оскільки відповідні реєстри боржників, в тому числі за цим договором, були підписані сторонами за договорами факторингу та передані у відповідності до умов цих договорів.

У зв`язку з наведеним просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу за №28/1118-01 (далі Договір факторингу №1), відповідно до положень п.2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з положеннями п.2.2 Договору факторингу №1 сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором.

Як вбачається з умов п.2.3 Договору факторингу №1, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору.

В силу положень п.3.1.2 Договору факторингу №1, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимоги, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладення додаткових угод.

Як слідує з положень п.4.1 Договору факторингу №1, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №19 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №26 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони погодили викласти текст договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в новій редакції, а саме пункти 2.1-2.3 Договору.

Відповідно до положень п.2.1 (в новій редакції) Договору факторингу №1 Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з положеннями п.2.2 (в новій редакції) вказаного Договору факторингу №1, сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній.

Як вбачається з умов п.2.3 (в новій редакції) Договору факторингу №1, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору.

В силу положень п.3.1.2 Договору факторингу №1, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується Фактором в порядку, погодженому сторонами у відповідному Реєстрі прав вимоги.

Як слідує з положень п.3.1.3 Договору факторингу №1, фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений у розділі 13 Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта.

11 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит, в якій відповідач просив надати йому кредит в розмірі 15500 грн, строком на 30 днів, шляхом зарахування вказаної суми на картку за №4149-51ХХ-ХХХХ-9211 (а.с.117).

11 липня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем договору за №140979202 (далі Договір). Вказаний кредитний договір підписаний позичальником ОСОБА_2 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV7SN93.

Згідно з умовами п.п.1.1-1.7 кредитного договору за цим договором Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит на суму 15500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Кредит надається строком на 30 днів.

Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку, на який надано кредит, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 200.75 відсотків річних, що становить 0.55 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним.

Відповідно п.1.9.2 договору, за умови продовження строку Дисконтного періоду застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 525.14 відсотків річних, що становить 1.44 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним.

Умови нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються за умови, що кожен з чергових платежів здійснений не пізніше строку, вказаного в графіку платежів за цим договором.

Згідно платіжного доручення АТ КБ «ПриватБанк» за №146f54ac-8bf9-4128-a652-881684f87352 від 11 липня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_2 15500 грн на картку за №4149-51ХХ-ХХХХ-9211, згідно договору за №140979202 від 11 липня 2021 року.

Як слідує з довідки АТ КБ «ПриватБанк» №09/2024 без дати, банком за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було здійснено грошовий переказ за №170 з перерахування грошових коштів в сумі 17000 грн на картку 5168-75ХХ-ХХХХ-9251.

31 грудня 2021 року між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №27 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31 грудня 2022 року.

31 грудня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31 грудня 2023 року.

31 грудня 2023 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31 грудня 2024 року.

Згідно Реєстру прав вимоги за №155 від 12 жовтня 2021 року до Договору факторингу №1, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №140979202 від 11 липня 2021 року в сумі 40873.50 грн.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №30/1023-01 (далі Договір факторингу №2), відповідно до положень п.2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з положеннями п.2.2 вказаного Договору факторингу №2 сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній.

Як вбачається з умов п.2.3 Договору факторингу №2, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору.

В силу положень п.3.1.2 Договору факторингу №2, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимоги, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладення додаткових угод.

Як слідує з положень п.3.1.3 Договору факторингу №2, фінансування сплачується Фактором на банківський рахунок Клієнта, зазначений у розділі 13 Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок Клієнта.

Згідно п.4.1 Договору факторингу №2, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку.

Відповідно до положень п.5.4.4 Договору факторингу №2, Клієнт має право достроково розірвати Договір в односторонньому порядку в разі систематичного (2 і більше разів) порушення виконання Фактором зобов`язань щодо фінансування шляхом направлення повідомлення за 5 робочих днів до планової дати розірвання.

Згідно Реєстру прав вимоги №1 від 30 жовтня 2023 року до Договору факторингу №2, від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №140979202 від 11 липня 2021 року в сумі 60124.50 грн.

28 жовтня 2024 року між ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №28/10/24-У (далі Договір факторингу №3), відповідно до положень п.1.1 якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з положеннями п.1.2 вказаного Договору, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №1, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Як слідує з положень п.п.3.3, 3.4 Договору, ціна продажу за Договором становить 408632.78 грн без ПДВ.

Фактор сплачує Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3 Договору не пізніше 10 банківських днів з моменту підписання акта прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №3 та акту прийому-передачі реєстру боржників від 28 жовтня 2024 року вбачається, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №140979202 від 11 липня 2021 року в сумі 60124.50 грн.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №140979202 від 11 липня 2021 року становить 60124.50 грн, з яких: 15500.00 грн заборгованість по кредиту, 44624.50 грн - заборгованість за відсотками.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору факторингу в 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником ОСОБА_2 , тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Таким чином, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно боржника у зобов`язанні не набуло, а тому таке право не могло бути в подальшому передане цим товариством на підставі договору факторингу від 30 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, в свою чергу, не могло передати таке право позивачу ТОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу від 28 жовтня 2024 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було встановлено судом та не оскаржується в апеляційній скарзі, кредитний договір був вчинений сторонами в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо недоведення позивачем факту набуття права вимоги за спірним кредитним договором у зв`язку з тим, що на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_2 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року предметом відступлення за ним є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

Як правильно зазначив місцевий суд в оскаржуваному рішенні, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17.

Однак, на думку колегії суддів, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що право вимоги за спірним кредитним договором не могло виникнути на підставі договору факторингу, який був укладений раніше, оскільки у вказаних вище правових позиціях Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, касаційний суд вказував на те, що така майбутня вимога можлива, однак за умови її визначеності.

Тобто, колегія суддів вважає, що укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року договір факторингу №28/1118-01 є триваючим правочином та додатковими угодами до даного договору №19, №26, №27, №31 та №32 його термін дії неодноразово продовжувався до 31 грудня 2024 року включно. В межах строку дії вказаного договору можливе відступлення прав вимоги, в тому числі і майбутніх, але лише у разі їх визначеності, конкретності та індивідуалізації.

Як вбачається з матеріалів справи, після укладення додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, термін якого продовжено до 31 грудня 2022 року, ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр прав вимоги №155 від 12 жовтня 2022 року, в тому числі щодо ОСОБА_2 за спірним кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість переходу права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу, який укладений раніше, ніж кредитний договір.

Крім того встановлено, що згідно з п.4.1 договорів факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та від 30 жовтня 2023 року №30/1023-01, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт), право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Згідно з п.1.2 договору факторингу №28/10/24-У від 28 жовтня 2024 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Клієнт), перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2.

У відповідності до вимог вказаних вище договорів факторингу, наявні в матеріалах справи реєстри прав вимог, а також Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №28/10/24-У від 28 жовтня 2024 року. підписані сторонами та скріплені печатками відповідних Товариств.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що право вимоги за кредитним договором №140979202 від 11 липня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 на суму 60124.50 грн перейшло до позивача.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку укладено електронний кредитний договір за №140979202 від 11 липня 2021 року, внаслідок чого відповідач отримав грошові кошти в сумі 15500 грн, тому існують правові підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками.

Визначаючи розмір стягнення з відповідача відсотків в розмірі 44624.50 грн позивач обґрунтовував вказаний розрахунок посиланням саме на погоджений між сторонами п.1.12.1 кредитного договору, за яким строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, але не більше ніж на 90 календарних днів. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839.50 процентів річних, що становить 2.30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.12.2).

Проте, Тернопільський апеляційний суд не може погодитися з аргументами позивача щодо нарахування процентів за кредитним договором відповідно до п.п.1.12.1, 1.12.2 з таких підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 заявлений ним строк користування кредитом складає 30 календарних днів з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховано позичальнику, виходячи зі строку кредитування з 11 липня 2021 року по 05 грудня 2021 року.

З матеріалів справи встановлено, що укладаючи з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір шляхом приєднання (акцепту оферти) відповідач ОСОБА_2 скористався належною первісному кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою де йому надано можливість самостійно обрати «суму кредиту», «термін» (строк кредитування) (згідно з Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору. Заповнивши усі запитувані кредитором дані, відповідач акцептував оферту на зручних для нього умовах, які у момент акцепту пропонував їй первісний кредитор самостійно, в автоматичному порядку було сформовано Заявку відповідача на отримання грошових коштів в кредит від 11 липня 2021 року.

У такій Заявці визначено, що сума кредиту становить 15500 грн, строк кредиту 30 днів. Акцепт оферти було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що засвідчує спрямування волевиявлення сторони договору (позичальника) на встановлення саме таких істотних умов кредитного договору.

У пункті 1.7 договору від 11 липня 2021 року встановлено, що кредит надається на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (Дисконтний період). Процента ставка 0.55 в день від суми кредиту за час користування ним (п.1.9.1 договору).

Відповідно до пункту 1.8 договору сторони погодили, що встановлений в п.1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.

У пункті 4.2 договору визначено також, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті 1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку договору надання кредиту, передбачених пунктом 1.3 та пунктом 1.7 Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дій Договору, діють до повного їх виконання.

В той же час згідно із п.1.12 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору).

У справі, яка переглядається апеляційний судом, встановлено, що відсутні докази, які свідчить по вчинення відповідачем дій, передбачених пунктом 1.8 договору (оплати протягом «дисконтного періоду» (30-денного) всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом), тобто відповідачем не вчинялися дії, які свідчили б про продовження строку кредитних правовідносин із позичальником.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, поданого позивачем згідно умов кредитного договору, при визначенні Дисконтного періоду у 30 днів, проценти, нараховані позивачем в період строку дії договору після спливу 30 днів, у декілька разів (два і більше) перевищили заборгованість за наданим кредитом.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору №140979202 від 11 липня 2021 року щодо строку його дії 30 календарних днів згідно пункту 1.7 чи 120 календарних днів (30 днів Дисконтний період + 90 днів продовження строку згідно 212 ЦК України) згідно пункту 1.12.1 та процентної ставки, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

Більше того, у заяві відповідача на отримання грошових коштів визначено, що останній просить надати кредит в сумі 15500 грн, строк кредиту 30 днів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).

Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17).

Однак, позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування (пункт 1.12.1 кредитного договору) та процентної ставки (пункт 1.12.3 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.

Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору.

В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Враховуючи наведене, колегія суддів виходить з того, що починаючи з 10 серпня 2021 року у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором №140979202 від 11 липня 2021 року.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором не може розглядатися як «відкладальна умова» в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначений між сторонами згідно кредитного договору, зокрема, 30 календарних днів та 0.55 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним.

Апеляційний суд приходить до переконання, що п.1.12 договору прямо суперечить п.п.1.7 та 1.9.1 та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції.

У справі, що переглядається, позивач не заявляв до стягнення з відповідача неустойку, 3% річних та інфляційних витрат в порядку, установленому частиною другою статті 625 ЦК України, як наслідку прострочення споживачем ОСОБА_2 виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 11 липня 2021 року, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачем умовам оферти.

Апеляційний суд вважає, що існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, нарахованих виключно у період з 11 липня 2021 року по 10 серпня 2021 року в межах тридцятиденного строку за ставкою 0.55% в день від суми кредиту, що всього становить 2557.50 грн (85.25 грн х 30). Відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у заявленій позивачем сумі 44624.50 грн.

Отже загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, становить 18057.50 грн, що складається із наступного:

- 15500.00 грн розмір заборгованості за тілом кредиту;

- 2557.50 грн розмір заборгованості за відсотками.

Щодо вирішення питання судових витрат.

ТОВ «Юніт Капітал» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, в тому числі на правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій апелянтом надано копію договору про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2024 року №, копію додаткової угоди №9 до договору про надання правничої допомоги, копію протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги 30 жовтня 2024 року №, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 30 жовтня 2024 року за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 6000 грн, копію платіжної інструкції від 19 листопада 2024 року №8725 за сплату судового збору в сумі 2422.40 грн, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 13 травня 2025 року за подання апеляційної скарги в сумі 6000 грн, копію платіжної інструкції від 13 травня 2025 року №13287 за сплату судового збору в сумі 3633.60 грн за подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 12000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_2 на корить ТОВ «Юніт Капітал» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 6000 грн.

Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 60124.50 грн. Судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» на суму 18057.50 грн., що становить 30.03% ціни позову.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 1818.61 грн, що складається з 6056 (2422.40 + 3633.60) грн * 30.03%.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» - задовольнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №140979202 від 11 липня 2021 року у розмірі 18057.50 грн, з яких: 15500.00 грн заборгованість по кредиту, 2557.50 грн - заборгованість за відсотками, та судові витрати у розмірі 7818.61 грн (6000.00 грн витрати на професійну правничу допомогу та 1818.61 грн витрати зі сплати судового збору).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Реквізити учасників:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», адреса: м. Київ, вул. Рогнідинська, 4А, офіс 10, .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий : О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак