Справа № 346/2144/25
Провадження № 2/346/1493/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був його батько ОСОБА_3 , який станом на час ліквідації колгоспних дворів ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживав у спірному будинку разом з дружиною ОСОБА_2 (відповідачем) та ОСОБА_1 ( позивачем ). Тому кожен з них має (мав) право на 1/3 частку вказаного нерухомого майна. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, згідно з яким все своє майно він заповів позивачу.

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса з відповідною заявою. Однак, остання відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору, а частки померлого та інших членів у майні колгоспного двору не виділено. Відповідач на власність у бувшому колгоспному дворі не претендує та не заперечує проти визнання за позивачем права власності на нього. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Ілюк О.В. 17.07.2025 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в її та позивача відсутності ( а.с. 73 ).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна її письмова заява, справжність підпису на якій засвідчено секретарем Гвіздецької селищної ради 08.04.2025 року, зареєстрована в реєстрі за № 63, в якій підтверджує, що на частку в майні колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , не претендує, жодних претензій до даного майна не має, не заперечує проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем, а розгляд справи просять проводити у її відсутності (а.с. 51).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

24.09.1961 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_5 », актовий запис № 18 від 24.09.1961 року, що стверджується даними копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 24.09.1961 року (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що свідчать дані свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21.12.1974 року (а.с. 8).

Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 20.09.1988 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 191 від 14.09.1988 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 20.09.1988 року в реєстрову книгу за реєстровим №170, та виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ , виданої 08.08.2025 року за № 84737, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок з з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору ( а.с. 11-12 ).

У відповідності до копії заповіту, посвідченого 11.12.2006 року секретарем Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 106, ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто позивачу (а.с. 35).

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Малий Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.6).

Відповідно до довідок №107 та №155/02.2-20, виданих 03.04.2025 року виконкомом Гвіздецької селищної ради, ОСОБА_1 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він був зареєстрований з 1972 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); тип двору колгоспний. Станом на 15.04.1991 року у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_3 голова двору; ОСОБА_2 дружина; ОСОБА_1 - син. На час смерті ОСОБА_1 у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (невістка), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( онуки ). Заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений у виконкомі Старогвіздецької сільської ради 11.12.2006 року за № 106, не змінювався та не скасовувався (а.с. 34, 36).

Відповідно до даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 16.04.2025 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 69,8 кв. м., житловою - 40,9 кв. м. та господарських будівель і споруд: стайні літера «Б»; стодоли літера «Г»; літньої кухні літера «Д»; комори літера «Ж»; навісу літера «З» та «Е»; сараю літера «М»; вбиральні літера «І»; криниці «№1»; огорожі - «№ 2-3». Рік побудови будинку - 1972 (а.с. 13-16).

07.04.2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 ( а.с. 58).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80740614, виданого вказаним нотаріусом 07.04.2025 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 32/2025 за номером у спадковому реєстрі 73905813, спадкодавець ОСОБА_3 ( а.с.68).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 07.04.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище житловий будинок в зв`язку з тим, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору, а частки померлого та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено (а.с.37).

Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч. 2 ст.120 ЦК Української РСР колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент.

Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року в справі № 308/3775/14-ц.

Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року в справі № 688/21/17-ц.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 року в справі № 713/1310/17-ц.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 3 вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Частинами першою, третьою статті 347 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даній справі встановлено, що станом на 15.04.1991 року позивач, його батько та мати були членами колгоспного двору, а тому кожному із них належало по 1/3 частці у спірному майні. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 як голова колгоспного двору помер та після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, згідно з яким все своє майно він заповів своєму сину ОСОБА_1 .

На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання за позивачем права власності на 2/3 частки спірного нерухомого майна, виходячи з рівності часток усіх його членів (з врахуванням належних йому 1/3 частки як члену колгоспного двору, а також в порядку спадкування на 1/3 частку в колгоспному дворі, яка належала його батьку ОСОБА_3 ), оскільки право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору, а частки померлого та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено та позивач як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину після смерті батька, не може набути права на цю частку у вказаному майні. Відповідачу, як члену колгоспного двору, у спірному майні належить 1/3 частка, належних доказів щодо відмови від якої, в тому числі на користь позивача у передбачений законом спосіб, матеріали справи не містять.

Щодо письмової заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, що викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (враховуючи, що у спірному майні їй належить 1/3 частка, а також яка не вчинила належних та достовірних дій, які свідчать про її відмову від права власності, зважаюючи на вимоги ч. 3 ст.347 ЦК України), слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі свого підтвердження не знайшли. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову цим відповідачем.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, ст. ст. 346, 347, 392, 1234, 1268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності та, керуючись ст. 81, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем та жителем АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , право власності на 2/3 (дві третіх) частки житлового будинку загальною площею 69,8 кв. м., житловою площею 40,9 кв. м. та господарських будівель і споруд: стайні літера «Б»; стодоли літера «Г»; літньої кухні літера «Д»; комори літера «Ж»; навісу літера «З» та «Е»; сараю літера «М»; вбиральні літера «І»; криниці «№1»; огорожі - «№ 2-3», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 21 липня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.