Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2239/24
Провадження № 2/945/468/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025року Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Будак К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» звернулось до Миколахвського районного суду Миколаївської області з позовною заявою з подальшим уточненням до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20687,08грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що постановою Малиновського районного суду м.Одеси по справі №521/16157/23 від 07.07.2023 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, яка трапилась 07.06.2023року, коли відповідач, керуючи тролейбусом Skoda 14 TR-17 в м.Одеса по вул..Б.Хмельницького,58 не врахував дорожньої обстановки,не дотримався безпечної дистанції,в результаті чого скоїв зіткнення з належним ОСОБА_2 транспортним засобом «Mazda СХ-5» д.н.з. НОМЕР_1 ,який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.13.1 «Правил дорожнього руху України». Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2024 р. по справі № 521/27048/23 з КП «Одесміськелектротранс», з яким відповідач перебував в трудових відносинах, було стягнуто матеріальні збитки, завдані в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 21944,93 грн.;витрати на проведення експертизи у розмірі 2700,00грн.;судовий збір у розмірі 1073,60грн.;судові витрати зі сплати професійної правничої допомоги у розмірі 3075,00грн.21.08.2024 року КП «Одесміськелектротранс» сплатило грошові кошти на виконання вищевказаного рішення суду, у зв`язку з чим підприємство отримало право регресної вимоги до відповідача .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому в системі «Електронний суд» сформував заяву про розгляд справи за його відсутності наполягаючи на задоволенні позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду заяву про визнання позову, просив розглядати справу за його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 07.07.2023 року по справі № 521/16157/23 відповідача визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 гривень.

Відповідно до вищезазначеної постанови, 07.06.2023 року о 09 годині 55 хвилин, відповідач керуючи транспортним засобом «Skoda 14 ТR-17», в м. Одеса, по вул. Б. Хмельницького, 58, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «MAZDA СХ-5», який зупинився попереду, чим порушив п.13.1 «Правил дорожнього руху України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно копії наказу №654 трол від 03.11.2022року відповідач перебував у трудових відносинах з КП «Одесміськелектротранс», тролейбусне депо, по цеху експлуатації та збору виручки водієм тролейбусу 3-го класу з погодинно-преміальною формою оплати праці.

Наказом КП «Одесміськелектротранс» № 184трол від 09.08.2023року відповідача ОСОБА_1 , водія тролейбусу 2-го класу цеху експлуатації за збору виручки тролейбусного депо звільнено за власним бажанням відповідно до ст..38 КЗпП, 21.08.2023 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/27048/23 позовні вимоги потерпілої в результаті ДТП сторони, а саме ОСОБА_2 , були задоволені в повному обсязі та з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» було стягнуто матеріальні збитки, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 21 944 грн. 93 коп.; витрати на проведення експертизи у розмірі 2700 грн. 00 коп.; судовий збір у розмірі 1 073грн. 60 коп. та судові витрати зі сплати професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 3075 грн. 00 коп.

21.08.2024 року КП «Одесміськелектротранс» було виконано рішення суду, добровільно сплачено грошові кошти в розмірі 28793,53,що підтверджується платіжною інструкцією №10604 від 21.08.2024 року.

Відповідно до довідки виданої бухгалтерією КП «Одесміськелектротранс» середньомісячна заробітна плата відповідача за червень-липень 2023 року складає 43298,55грн.

Згідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1. ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з положеннями ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до положень ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Також, як зазначено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Відповідно до п. 2, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судовому розгляду підлягають , зокрема, заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Оскільки відповідач порушив обов`язки, визначені його посадовою інструкцією та норми ПДР України, в результаті чого КП «Одесміськелектротранс» була завдана майнова шкода у вигляді зайвих грошових витрат, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в межах середнього місячного заробітку працівника, такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати .

Керуючись ст. 12, 13, 82, 95, 141, 263-265, 354,355 ЦПК України, ст. 130, 132, 233 КЗпП України, суд

ухвалив:

Позов Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ;паспорт № НОМЕР_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (, місцезнаходження за адресою: вул. Водопровідна, буд. 1, м. Одеса) заборгованість у розмірі 20687,08грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт № НОМЕР_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (, місцезнаходження за адресою: вул. Водопровідна, буд. 1, м. Одеса) сплачений судовий збір в розмірі 3028,00грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський