Провадження №22-ц/812/1140/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи цивільну справу №473/6783/24 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення, яке ухвалив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Ротар Марини Миколаївни у приміщенні цього суду 18 квітня 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу,

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 13 квітня 2023 року о 05 год. 30 хв. на автодорозі «Благовіщенське-Миколаїв» в с. Троїцьке за участю транспортного засобу ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу MAN TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_3 (далі потерпілий) сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2023 року відповідача визнано винним за фактом вказаної ДТП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ОСОБА_3 була застрахована в АТ «СК «ТАС», проте цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу під керуванням відповідача застрахована не була. Оскільки ОСОБА_1 на час вчинення ДТП на свій автомобіль не мав належним чином оформленого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 13 квітня 2023 року потерпілий звернувся до МТСБУ із заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди та про страхове відшкодування. За результатами розгляду цієї заяви, позивачем було відкрито регресну справу. Згідно висновку про незалежну оцінку майна з визначення матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власнику автомобіля MAN TGX 26.440, вартість матеріального збитку ОСОБА_3 через пошкодження автомобіля MAN TGX 26.440 складає 179315 грн 74 коп. МТСБУ прийняло рішення відшкодувати потерпілому збитки у розмірі 149429 грн 78 коп. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилося на основі висновку та наказу про відшкодування шкоди, відповідно до якого МТСБУ здійснило регламентну виплату. Також позивач поніс додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 2300 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача шкоду в порядку регресу, пов`язану з регламентною виплатою - 149429 грн 78 коп. та 2300 грн вартості послуг експерта, а також 3028 грн судового збору.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено

Рішення суду мотивовано тим, що позивач відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України належним чином не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення збитків в порядку регресу, не надав постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області, яка б підтверджувала вину відповідача ОСОБА_1 та, як наслідок, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та матеріальною шкодою, якої зазнав власник автомобіля марки MAN TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі МТСБУ вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач разом із позовною заявою подав копію постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2023 року у справі № 482/819/23 (витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень), а також зазначив вказаний доказ у переліку додатків до позовної заяви. Також до матеріалів справи було долучено скриншот, на якому вказано номер справи про адміністративне правопорушення №482/819/23 та прізвище особи, притягнутої до відповідальності, що також підтверджує те, що наданий витяг з ЄДРСР стосується відповідача. Однак, суд першої інстанції не взяв ці докази до уваги, не мотивував відхилення кожного з них, що унеможливило всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. Суддя, маючи повний доступ до судових рішень, може перевірити актуальну інформацію станом на день розгляду справи та встановити, чи стосується подана позивачем копія постанови відповідача. На думку МТСБУ, суд повинен був перевірити наявність додатків при реєстрації позовної заяви та у разі відсутності постанови у матеріалах справи повинен був або витребувати відповідний документ, або, встановивши недотримання вимог статей 175, 177 ЦПК України, залишити позовну заяву без руху відповідно до статті 185 цього Кодексу. Проте, така процесуальна дія судом вчинена не була. До того ж, суд першої інстанції не врахував, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювана. Тому, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Позивач також зауважує, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи такий позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Позивач повністю відшкодував шкоду потерпілому, завдану відповідачем. Відтак, МТСБУ виконало покладений Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України: позивач- через підсистему Електронний суд, відповідач засобами поштового зв`язку і згідно роздруківки з сайту Укрпошти він отримав відправлення особисто 08 липня 20254 року.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, враховуючи наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2023 року до МТСБУ звернувся власник транспортного засобу автомобілю MAN TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 13 квітня 2023 року о 05 год. 30 хв. на автодорозі «Благовіщенське-Миколаїв» в с. Троїцьке за участі транспортного засобу ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу MAN TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_3 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження (а.с. 16-17).

Також 13 квітня 2023 року ОСОБА_3 подав до позивача заяву на підставі положень статей 35, пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про здійснення на його користь відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок вказаної вище ДТП, оскільки у водія ОСОБА_1 відсутній поліс ОСЦПВВНТЗ (а.с. 15).

Згідно висновку за звітом № 33-23 оцінювача ОСОБА_4 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля MAN TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_2 , розмір цього збитку на дату ДТП 13 квітня 2023 року становить 179315 грн. 74 коп. (а.с. 23-43).

Згідно довідки МТСБУ № 1 від 25 серпня 2023 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с. 47) особі, яка має право на відшкодування шкоди внаслідок ДТП, що сталася 13 квітня 2023 року на трасі в межах населеного пункту м. Нова Одеса, вул. Центральна, дорога Н-24- Благовіщенське-Миколаїв (через м. Вознесенськ), винуватець ДТП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 як власнику транспортного засобу MAN TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_2 , завдано шкоди майну в розмірі 149429 грн. 78 коп.

Наказом МТСБУ № 3/14937 від 28 серпня 2023 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих вирішено виплатити ОСОБА_3 (номер справи 91934) 149429 грн. 78 коп. за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а департаменту регламентних виплат доручено здійснити заходи компенсації витрат МТСБУ особою в добровільному порядку, юридичному департаменту у випадках неможливості компенсації витрат МТСБУ в добровільному порядку вчинити заходи відповідно до чинного законодавства (а.с. 46).

Згідно платіжної інструкції № 975047 від 28 серпня 2023 року МТСБУ перерахувало ОСОБА_3 149429 грн. 78 коп., призначення платежу виплата по справі № 91934 згідно наказу № 3/14937 від 28 серпня 2023 року, т.з. НОМЕР_2 . (а.с. 48).

Згідно платіжної інструкції № 971888 від 08 червня 2023 року МТСБУ перерахувало ОСОБА_4 2300 грн., призначення платежу оплата послуг аваркома (експерта) по справі № 91934 згідно рахунку № 91934 від 31 травня 2023 року (а.с. 42).

МТСБУ у цій справі просило про стягнення з ОСОБА_1 як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, чия цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу не була застрахована, розмір регламентної виплати, яку позивач в силу покладених на нього законом зобов`язань перерахував на користь потерпілої особи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що саме ОСОБА_1 є винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 статті 980 ЦК України).

За положенням статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності на час виникнення спірних правовідносин (день, коли сталася ДТП за участі транспортних засобів, власниками яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , - 13 квітня 2023 року) регулював Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».

Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ у випадках, передбачених Законом № 1961-IV.

Щодо статусу МТСБУ у системі страхування цивільної відповідальності.

МТСБУ є спеціальним суб`єктом у сфері страхування.

Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону № 1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Так, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону № 1961-IV, одним з яких є заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина статті 82 ЦПК України).

На підтвердження того, що саме ОСОБА_1 є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 квітня 2023 року та призвела до пошкодження автомобіля MAN TGX 26.440, власником якого є ОСОБА_3 , що стало підставою для здійснення на користь останнього регламентної виплати, позивач долучив до позовної заяви отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень копію постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2023 року у справі № 482/819/23 (а.с. 19), в якій не зазначено прізвище особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а також скриншот із сайту «Судова влада», на якому вказано номер справи про адміністративне правопорушення №482/819/23 та прізвище особи, притягнутої до відповідальності ОСОБА_1 , що підтверджує те, що наданий позивачем витяг з ЄДРСР стосується відповідача (а.с. 70).

Натомість суд першої інстанції аналіз наявним у справі доказам на підтвердження винуватості відповідача у вчиненні ДТП не надав.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою положення Закону України «Про доступ до судових рішень», відповідно до частини 2 статті 2, частини 1 статті 3 якого судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, ухвал господарського суду про надання дозволу органам Антимонопольного комітету України на проведення перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та/або вчинення передбачених законодавством про захист економічної конкуренції процесуальних дій у вигляді проведення огляду, накладення арешту, опломбовування (опечатування), вилучення, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до частини 1-4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України допускається настільки, наскільки це необхідно для захисту інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про доступ до судових рішень» у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості: 1) місце проживання або перебування фізичних осіб із зазначенням адреси, номери телефонів чи інших засобів зв`язку, адреси електронної пошти, реєстраційні номери облікової картки платника податків, реквізити документів, що посвідчують особу, унікальні номери запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; 2) реєстраційні номери транспортних засобів; 3) номери банківських рахунків, номери платіжних карток; 4) інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні; 5) інші відомості, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

Такі відомості замінюються літерними або цифровими позначеннями.

Отже МТСБУ, яка є позивачем у цій справі, не мала можливості отримати через Єдиний державний реєстр судових рішень повний доступ до тексту судового рішення у справі про адміністративне правопорушення №482/819/23.

При цьому в силу частини 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України «Про державну таємницю».

Однак суд першої інстанції наявними у нього повноваженнями щодо доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень у разі наявності у нього сумніву щодо достовірності наданих позивачем доказів не скористався.

Так, згідно оприлюдненої у Єдиному державному реєстрі судових рішень (адреса посилання - https://reyestr.court.gov.ua/Review/111838131) 29 червня 2023 року постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, за фактом вказаної ДТП, що сталася 13 квітня 2023 року за участі ОСОБА_1 транспортного засобу ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_3 , яким останній керував в стані алкогольного сп`яніння, не впорався з керуванням, допустив виїзд на зустрічну смугу для руху, де відбулося зіткнення із зустрічним транспортним засобом MAN TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Враховуючи, що у справі, яка розглядається, належними та допустимими доказами, які не спростовані відповідачем у належний процесуальний спосіб, доведено, що позивач - МТСБУ, який є спеціальним суб`єктом у сфері страхування, виконавши покладений на нього законом обов`язок з виплати потерпілій особі регламентної виплати, має право на отримання в порядку регресу її відшкодування, а також на підставі статті 22 ЦК України понесених необхідних витрат у зв`язку із такою виплатою у вигляді оплати вартості оцінки пошкодженого майна.

За такого апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог у справі, яка розглядається.

Оскільки при ухваленні рішення про відмову у задоволення позову суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону щодо встановлення обставин справи, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення про відмову у позові, колегія суддів вважає, що в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із судового збору.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про задоволення позову, колегія суддів проводить розподіл апеляційним судом судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідача, з якого на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 7570 грн.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2025 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, , 149429 грн 78 коп. здійсненої на користь потерпілої особи регламентної виплати, 2300 грн. вартості послуг оцінювача та 7570 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повна постанова складена 18 липня 2025 року