Справа № 686/4436/25
Провадження № 2/686/2877/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 липня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

17.02.2025 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що відповідач з 03.01.2024 року зібрав речі та виїхав з квартири проживати окремо, а 16.01.2024 року позивачу стало відомо, що останній виїхав за кордон на постійне проживання до Республіки Польща за адресою: АДРЕСА_2 , де зараз працює, повертатись в Україну не збирається, проте добровільно зніматись з реєстрації не хоче, комунальні послуги не сплачує та не бере участі в утриманні зазначеного помешкання, чим перешкоджає позивачу належно користуватись та розпоряджатись свої майном і отримати субсидію.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.02.2025 року було відкрито провадження у даній справі та призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі.

Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, треті особи подали до суду про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується даними технічного паспорта на вказану квартиру, свідоцтва про право власності від 06.10.2015 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2015 року №45138348.

Зі змісту довідки №Д-03-58245 про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 18.12.2024 року за зазначеною вище адресою, окрім позивача, також зареєстровані: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишня дружина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується даними відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1134322 від 20.02.2025 року.

Відповідач у вказаній квартирі не проживає з січня 2024 року, за вказаною адресою не з`являється, комунальні послуги не сплачує, витрат по утриманню зазначеного помешкання не несе, належних останньому речей у квартирі немає. На даний час ОСОБА_2 проживає в Польщі та повертатись в Україну не збирається. Зазначені обставини підтверджуються актом від 15.01.2025 року, повідомленням про отримання номеру PESEL від 19.01.2024 року та листом Центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 21.05.2025 року з інформацією про перетин ОСОБА_2 державного кордону України за період з 01.01.2024 року по 26.05.2025 року.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У ч.1 ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та, у відповідності до положень ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. При цьому, положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач перебуває за кордоном та не проживає за місцем своєї реєстрації більше одного року без поважних причин.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою) свідоцтва про смерть.

Верховний Суд України в своїй постанові від 16.01.2012 року висловив таку правову позицію, що виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування жилим приміщенням; 3) про визнання особи відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач більше одного року відсутній у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , залишив його добровільно, витрат по утриманню цього житла та сплати комунальних послуг не несе, перешкод у користуванні житлом йому не чинилось.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що є достатньо підстав для визнання відповідача таким,що втратив право на користування житлом, оскільки він вибув з місця своєї реєстрації за кордон, про що свідчать докази, досліджені в судовому засіданні. За таких обставин слід визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 268, 272, 280-283, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Сергій Стефанишин