Провадження №2/359/658/2025
Справа №359/9443/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2025р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Кулик Т.В.

за участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_3 про визнання рішення незаконним та його скасування

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кирей О.В. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та Любарецького старостинського округу виконкому Бориспільської міської ради про визнання рішення незаконним та його скасування. Просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Любарецької сільської ради № 1409-48-VІІ від 27.12.2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» для ведення особистого селянського господарства в с.Любарці Бориспільського району; визнати недійсним та скасувати рішення Любарецької сільської ради № 2160-55-VІІ від 15.10.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0111 у власність ОСОБА_3 » для ведення особистого селянського господарства в с. Любарці Бориспільського району; та припинити речове право ОСОБА_3 з одночасним скасуванням державної реєстрації прав на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:005:0111 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в с. Любарці Бориспільського району (а.с.1-12).

Позивач мотивував свій позов тим, що він є спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його баби ОСОБА_4 , після смерті якої він разом з відповідачем ОСОБА_3 за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області №359/585/14-ц від 04.03.2014 року успадкували житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно даного рішення суду за позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було визнано право власності на частину вказаного житлового будинку. Даний житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці розміром 0,25 га, яка перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача ОСОБА_3 в рівних частинах. Посилаючись на довідку виконкому Любарецької сільської ради № 369 від 07.04.2009 року та довідку від 29.09.2023 року за № 32-12-38-23, що у користуванні померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 перебувала земельна ділянка розміром 0,40 га по АДРЕСА_1 , позивач від свого імені та відповідач ОСОБА_3 звернулись до Любарецької сільської ради із заявою від 05.02.2018 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,15 га для ведення сільськогосподарського господарства в АДРЕСА_1 , земельна ділянка біля будинку. Рішенням Любарецької сільської ради Бориспільського району від 26.03.2018 року за № 794-26-VII надано дозвільна розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність з розміром 1/2 частка кожному орієнтовною площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства. Позивач стверджує, що він погодив з відповідачем ОСОБА_3 , що слід виготовити один проект. Однак, незаконним рішенням Любарецької сільської ради № 2160-55-VII від 15.10.2010 року було затверджено проект землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 для введення сільського господарства у с. Любарці та передано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0111 площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, порушені права позивача на отримання у власність частини вказаної земельної ділянки.

15.10.2024 року ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.60)

11.11.2024 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0111 для ведення особистого селянського господарства розміром 0,15 га в селі Любарці Бориспільського р-ну Київської області. Право власності на вказану земельну ділянку було набуто ним в порядку приватизації шляхом безоплатної передачі. Приватизована ним земельна ділянка була вільна і він скористався своїм право на безоплатне набуття її у власність, відповідно до приписів ЗК України. Таким чином, на даний час він вільно володіє і користується передано йому у власність територіальною громадою земельною ділянкою для власних потреб за цільовим призначенням. Позивач ніякого відношення до даної земельної ділянки не має, оскільки дана земельна ділянка була надана йому із земель комунальної власності. Мотивуючи свій позов, позивач вказує на те, що він, як і відповідач, є спадкоємцем після смерті їх матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якого увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 . Оскільки правовстановлюючі документи про первісну реєстрацію права власності за померлою були відсутні, то ми сторони звернулись з відповідним позовом до суду. Отже, право власності на даний житловий будинок сторони фактично набули в порядку спадкування за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області №359/585/14-ц від 04.03.2014 року, згідно якого за кожним із них було визнано право власності на 1/2 його частину (а.с.65-69).

02.12.2024 року через систему електронний суд на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У якій представник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 бабуся позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно. За життя спадкодавець ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті заповіла позивачу та відповідачу. Спадкоємці (онук ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 ) прийняли спадщину шляхом подання заяви до Бориспільської районної державної нотаріальної контори. Оскільки у спадкоємців були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2014 року позов було задоволено та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 та на господарські споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, згідно Довідки виданої виконкомом Любарецької сільської ради № 369 від 07.04.2009 року та Довідки від 29.09.2023 року № 32-12-38-23 у користуванні ОСОБА_4 перебувала земельна ділянка розміром 0,40 га в АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка складалася з земельної ділянки для ведення господарства (город 0,15 га), та частина під будинком (0,25 га), що підтверджує і сам відповідач, надавши запис з придомової книги. Посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 на день смерті діда позивача ОСОБА_8 1996 році проживав та був зареєстрований АДРЕСА_1 , є недостовірним, оскільки ОСОБА_3 на той час проживав з сім`єю у Києві вул. Білоруська, що може бути підтверджено свідками та самим позивачем. Відповідач зареєстрував своє місце проживання у АДРЕСА_1 , лише 29.10.2014 року, що підтверджується копією паспорта відповідача.(копія додається) Право власності на частину земельної ділянки 0,25 га сторони оформили та зареєстрували по 1/2 за кожним (кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0107).

22.01.2025 року ухвалою занесеною до протоколу судового засідання №3931111, вирішено замінити неналежного відповідача з Любарецького старостинського округу виконкому Бориспільської міської ради на належного відповідача Бориспільську міську раду.

07.02.2025 року до канцелярії Бориспільського міськрайонного суду від представника відповідача Бориспільської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі. В обґрунтування послався на те, що ОСОБА_3 звернувся до Любарецької сільської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,15 га. Згідно норм статті 118 Земельного кодексу України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі та споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. ОСОБА_3 отримавши рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою реалізував його, та в подальшому після прийняття рішення Любарецької сільської ради від 15.10.2020 року №2160-55-VII було затверджено проект землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення сільського господарства у с. Любарці та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером №:01:005:0111 площею 0,1500 га. Таким чином, міська рада вважає оскаржуване Позивачем рішення є таким, що прийняте у відповідності до законодавства. Вважає, що приймаючи оскаржувані рішення, Любарецька сільська рада здійснювала повноваження власника землі, тому виступала рівноправним учасником земельних правовідносин.

12.05.2025 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Кирей О.В. у судове засідання не з`явилась. Подала заяву у якій просила проводити розгляд справив без її участі.

Представник відповідача Бориспільської міської ради в судове засідання також не з`явився. Подав заву у якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Лук`янова Н.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтримала позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити в позові.

Заслухавши думку представника відповідача, враховуючи думку представника позивача та відповідача Бориспільської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2010 року (а.с.25).

04.03.2014 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 359/585/14-ц від 04.03.2014 року за позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 в рівних частинах по частці було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.28-30).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 385798452 від 06.07.2024 року (а.с.34-37) за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на частину земельної ділянки з кадастром номером :01:005:0107 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія 1590-51-VII, видане 29.04.2020 року, видавник Любарецька сільська рада.

05.02.2018 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 подали заяву за вх. №9, в якій просили Любарецьку сільську раду надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого сільського господарства в АДРЕСА_1 , земельна ділянка біля будинку (а.с.16).

26.03.2018 року Любарецька сільська рада Бориспільського району винесла рішення «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства», за яким рада надала дозвіл ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність з розміром часток кожному орієнтовною площею 0,15 га (остаточний розмір земельної ділянки визначити проектом) для ведення особистого селянського господарства в с. Любарці Бориспільського району (а.с.17).

При цьому, позивач не надає доказів, що відповідно до рішення Любарецької сільської ради від 26.03.2018 року, ним було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку мали на меті отримати у власність, та встановлено межі земельної ділянки в натурі.

21.11.2019 року відповідач ОСОБА_3 звернувся із заявою до Любарецької сільської ради за вх. № 99 (а.с.18), в якій просив надати йому дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства у с. Любарці, додавши копію паспорта та графічних матеріалів.

27.12.2019 року Любарецька сільська рада надала дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства у с. Любарці Бориспільського району Київської області. Остаточну площу визначити проектом (а.с.19).

15.10.2020 року рішенням Любарецької сільської ради № 2160-55-VII затверджено проект землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства у с. Любарці на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0111 площе. 0,15 га для ведення особистого селянського господарства у селі Любарці на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області за рахунок земель комунальної власності Любарецької сільської ради (а.с.20).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 від 19.10.2023 року, за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0111 площе 0,15 га для ведення особистого селянського господарства у селі Любарці (а.с.38-45).

В листі «про надання інформації» від 29.09.2023 року Любарецького старостинського округу виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області № 32-12-36-23 від 29.09.2023 року на ім`я адвоката Олени Кирей зазначено, що згідно записів з погосподарської книги за 1996-2000 року за адресою по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 була наділена земельна ділянка в розмірі 0,40 га, а відповідно до запису в погосподарській книзі за 2006-2010 роки, громадянці ОСОБА_4 перейшла в користування земельна ділянка в розмірі 0,40 га. (а.с.24).

Суд оцінює даний доказ критично та не бере його до уваги, оскільки він не містить жодної інформації, що земельна ділянка в розмірі 0,40 га по АДРЕСА_1 , у встановлений земельним законом спосіб, перейшла в користування до ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 , а також не містить даних щодо встановлених меж такої земельної ділянки в натурі, місця її розташування та конфігурації.

Суд також не приймає до уваги дані погосподарської книги Любарецької сільської ради, де вказано, що в будинку в АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 , на підтвердження набуття ними права на користування земельною ділянкою 0,40 га в рівних частинах на час смерті у 1996 році ОСОБА_8 .

З додатку до Витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.09.2020 року № НВ- 020 «Кадастровий план земельної ділянки» (а.с.73) земельної ділянки з номером :01:005:0111 в розділі «Опис меж» вбачається, що від Б до В землі комунальної власності не надані у власність чи користування, що вказує на те, що позивач не позбавлений права розробити проект землеустрою на вільну земельну ділянку за рахунок земель територіальної громади.

При цьому, суд зауважує, що позивачем ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів на підтвердження місця розташування земельної ділянки, яку він мав на меті отримати у спільну власність з ОСОБА_3 на території с. Любарці, а що дана земельна ділянка накладається. Тому суд дійшов висновку про недоведеність порушення з боку відповідачів будь-якого речового права позивача на землю.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей, що забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. (Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18).

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17 (провадження № 61-36341св18).

Враховуючи заявлені у цій справі вимоги, позивач зобов`язаний був довести, що рішення рішення Любарецької сільської ради № 1409-48-VІІ від 27.12.2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» для ведення особистого селянського господарства в с. Любарці Бориспільського району; визнати недійсним та рішення Любарецької сільської ради № 2160-55-VІІ від 15.10.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0111 у власність ОСОБА_3 » для ведення особистого селянського господарства в с. Любарці Бориспільського району, порушують його права та інтереси.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом та вказуючи про порушення його прав, зазначав, що він на підставі рішення Любарецької сільської ради від 26.03.2018 року набув право на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну власність для ведення особистого селянського господарства. Але як роз`яснено у правових позиціях, викладених в постанові ВСУ від 10 грудня 2013 року у справі № 21- 358а13, системний аналіз наведених норм права (ст.ст. 116,118 ЗК) дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність у позивача порушеного права оскаржуваними рішеннями Любарецької сільської ради від 27.12.2019 року за № 1409-48-VII про надання дозволу ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою таа №2160-55-VІІ від 15.10.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0111 у власність ОСОБА_3 » для ведення особистого селянського господарства в с. Любарці Бориспільського району, оскільки позивачем не надано доказів про те, яким саме чином оскаржуваними рішеннями органу місцевого самоврядування порушено право позивача на реалізацію його права на безоплатне отримання невизначеної земельної ділянки у власність, з урахуванням того, що землевпорядними організаціями до цього часу так і не встановлювались межі такої земельної ділянки в натурі (на місцевості), а відповідно до встановлених судом обставин, позивач не є а ні власником, а ні її користувачем.

Такий підхід до вирішення подібних правовідносин узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 592/10260/16 (провадження № 61-12358св21).

Відповідачем ОСОБА_3 було вчинено весь комплекс передбачених законом заходів для належного набуття та оформлення свого права на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0111. Тоді як позивач не навів достатніх підстав для позбавлення відповідача його права власності на цю земельну ділянку.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, яку він мав на меті отримати у спільну власність і що він набув речове право на час набуття прав на землю відповідачем.

Такий підхід до вирішення подібних правовідносин узгоджується із позиціями Верховного Суду викладеними у постановах від 19 січня 2022 року у справі № 592/10260/16 (провадження № 61-12358св21), від 12 вересня 2023 року у справі №149/859/21 (провадження № 61-9583св22).

Європейський суд з правлюдини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE,№ 4909/04,§ 58,ЄСПЛ,від 10лютого 2010року).

За замістом п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 116, 118, 122, 152 ЗК України, ст.15,16 5,10-13,77-81,141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 липня 2025 року.

Суддя Чирка С.С.