Дата документу 17.07.2025
Справа № 334/2222/25
Провадження № 2/334/1769/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Новікової Н.В.,

секретар судового засідання Сухова С.М.,

розглянувши в порядку цивільного судочинства за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 334/2222/25 (2/334/1769/25) за позовом адвоката Кукуруз Романа Орестовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кукуруз Р.О.,

встановив:

Представник позивача звернувся до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 племінника ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 , матері спадкодавця ОСОБА_3 , і є, відповідно, його рідною тіткою.

На день відкриття спадщини ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; разом з ним на день смерті інші особи зареєстровані не були.

Спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , складається з частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Спадщина, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , була прийнята позивачкою: 14 травня 2024 року вона подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяні Юріївні, на підставі якої того ж дня було заведено спадкову справу №65/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

На цей час багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 перебуває в управлінні ОСББ «ОСИПЕНКО» (місцезнаходження: 69093, місто Запоріжжя, вулиця Узбекистанська/Зестафонська, 1/2; ідентифікаційний код юридичної особи: 20512376), що за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є правонаступником реорганізованого Житлово-будівельного кооперативу «ТРАНСФОРМАТОРЩИК-17» (ідентифікаційний код юридичної особи: 20512376).

Також в позові зазначено, що з 18.10.1974 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

На підставі ордера №39 серії А-ІІІ-ЖБК, виданого згідно з рішенням Виконавчого комітетом Запорізької міської Ради депутатів трудящих Запорізької області від 17 лютого 1977 року №46, сім`я у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вселилась до двокімнатної квартири АДРЕСА_4 .

22.01.1980 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Однак вони і надалі здійснювали паєнакопичення. Втім, після розірвання шлюбу режим спільної сумісної власності у відносинах між ними не діяв, тому облік паєнакопичення здійснювався з визначенням частки кожного з них.

04.03.1992 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у рівних частках повністю сплатили вартість квартири, що підтверджується довідкою №1, виданою Житловобудівельним кооперативом «ТРАНСФОРМАТОРЩИК-17» від 01.05.2007

Проте своє право власності на квартиру вони так і не оформили. Як зазначалося вище, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. До дня смерті вона була зареєстрована за адресою належної їй квартири: АДРЕСА_2 . Разом з нею на день її смерті за вказаною адресою була зареєстрована лише одна особа: її син ОСОБА_3 .

Спадкова справа після ОСОБА_4 не заводилась, заповітів по собі вона не залишила. Отже, єдиним спадкоємцем, котрий прийняв спадщину, що відкрилась після ОСОБА_4 , є її єдиний син ОСОБА_3 . Проте, прийнявши спадщину, він за життя не оформив своїх спадкових прав, померши трохи пізніше, ніж через 9 місяців після смерті матері.

Для подальшого оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку позивачка 03.12.2024 звернулась до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради з приводу реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на підставі довідки ЖБК «ТРАНСФОРМАТОРЩИК-17» від 01.05.2007.

Проте рішенням державного реєстратора від 06 грудня 2024 року №76480578 їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. В обґрунтування свого рішення державний реєстратор зазначив таке: «згідно з п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (надалі Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі заяви СПАДКОЄМЦЯ подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття СПАДКОДАВЦЕМ права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - СПАДКОДАВЦЯ з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Отже цю заяву подано: гр. ОСОБА_1 для державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за: гр. ОСОБА_4 ». Згідно з поданим витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі щодо відкриття спадкової справи після померлого гр. ОСОБА_3 та довідки «про наявність спадкової справи» заявник є спадкоємцем ОСОБА_3 . «Водночас поданий правовстановлювальний документ, що підтверджує набуття права власності на вищезазначене нерухоме майно (довідка ЖБК «Трансформаторник-17»), видано на ім`я ОСОБА_2 . Таким чином подані документи не дають змоги провести державну реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок згідно з п. 66 Порядку, оскільки суб`єкт права не є спадкодавцем заявника, та поданий право встановлювальний документ належить взагалі іншій особі. Тобто відсутній необхідний для відповідної реєстрації, передбачений статтею 27 Закону та пунктом 66 Порядку, документ, що підтверджує набуття СПАДКОДАВЦЕМ ( ОСОБА_3 ) права власності на вищезазначене нерухоме майно».

29.01.2025 позивачка особисто подала приватному нотаріусу Кукурудз Т.Ю. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Проте, того ж дня приватний нотаріус Кукурудз Т.Ю. винесла та видала позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №61/02-31, в якій вказала: «ТОВ «ЗМБТІ» повідомило, що в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , правовстановлюючі документи на квартиру 39 не містяться (вих. 165 від 16.01.2025). Відповідно до Інформації з ДРРП 410278314, сформованої 29 січня 2025 року, інформація щодо квартири АДРЕСА_1 , відсутня. Також в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, міститься рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, за спадкодавцем ОСОБА_4 . Відповідно до вищенаведеного та у зв`язку з тим, що відсутні потрібні для оформлення спадщини документи, а саме: не зареєстровано право власності на спадкове майно, видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 не вбачається за можливе».

Відповідно до положень пункту 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, зазначений кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Законодавство, що діяло на час виплати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вартості спірної квартири, передбачало таке: - майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам (стаття 112 Цивільного кодексу Української РСР); - член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом (частини перша, третя статті 15 Закону України «Про власність»). Аналогічні положення містяться й у нині чинному законодавстві: згідно з частиною 3 статті 384 Цивільного кодексу України у разі викупу квартири член житловобудівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. У пункті 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року №9 звернено увагу судів на те, що згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. У підпункті «а» пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року №2 вказано, що судам належить виходити з того, що після повноговнесення членом житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства внеску за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, викупу наймачем (придбання на інших підставах) жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду вони стають власниками зазначених приміщень чи будівель і відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» їм не може бути відмовлено в посвідченні укладеного на їх розсуд на це майно договору купівлі-продажу, міни, дарування, оренди або іншої угоди, що не суперечить закону, в тому числі в залежності від прийняття набувача до кооперативу, знаходження його на обліку для поліпшення житлових умов. У пункті 8 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Пленум Верховного Суду України зауважив, що в разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Аналогічне керівне роз`яснення містилося в пункті 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24 червня 1983 року №4 (з подальшими змінами та доповненнями). Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 зауважено, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Таким чином, після набрання чинності Законом України «Про власність» моментом виникнення права власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі є момент фактичної сплати пайового внеску за квартиру.

Будучи спадкоємцем першої черги за законом після ОСОБА_3 його батько - третя особа ОСОБА_2 , - спадщину не прийняв: упродовж строку для прийняття спадщини після сина він до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, хоча з метою його сповіщення про відкриття спадкової справи нотаріус надіслав йому на адресу реєстрації місця проживання рекомендованим поштовим відправленням повідомлення «Щодо відкриття спадщини» від 14 травня 2024 року №297/02-14 (трек-номер 138).

На час відкриття спадщини після його сина третя особа ОСОБА_2 не був зареєстрований разом з сином у спірній квартирі. Виходячи з вищевикладеного, після смерті ОСОБА_3 спадщина відкрилась на 1/2 частку у праві власності на спірну квартиру: ту частку, яка раніше належала матері спадкодавця - ОСОБА_4 , була успадкована її сином ОСОБА_3 , який за життя не оформив своїх спадкових прав.

Спадщину, що відкрилась після ОСОБА_3 , прийняла лише позивачка як спадкоємиця третьої черги за законом. Згідно з частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, від дня відкриття спадщини після племінника ОСОБА_3 1/2 частка у праві власності на спірну квартиру належить позивачці, оскільки успадкована за законом.

Разом із тим оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, вона звернулась до суду (а.с. 1-8).

26.03.2025 провадження у справі відкрито, витребувано у приватного нотаріуса копію спадкової справи № 65/2024, що відкрилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

08.04.2025 від представника відповідача надійшла заява про розгляд даної цивільної справи за відсутності представника Запорізької міської ради, у вирішені позову поклались на розсуд суду (а.с.37).

15.04.2025 до суду надана копія спадкової справи (а.с. 40-66).

14.05.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 68).

02.06.2025 та 07.07.2025 до суду надійшли заяви від представників третьої особи ОСОБА_2 - адвокатів Шкабуро О.В. та Гавриленко Н.А. про надання доступу до матеріалів справи в електронному кабінеті; адвокат Гавриленко Н.А. також просила про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та його представника (а.с. ).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених в позові, просив задовольнити та визнати за позивачкою право власності на квартири в порядку спадкування після смерті племінника.

Заслухавши представника позивача, дослідивши позовну заяву та додані на її обґрунтування документи, копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , суд дійшов наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04.05.2024 (а.с.21).

Померлий доводився позивачці племінником.

Родинні відносини між спадкодавцем та позивачкою підтверджуються - свідоцтвом про народження ОСОБА_3 : НОМЕР_2 , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради депутатів трудящих міста Запоріжжя Запорізької області 12 вересня 1975 року, відповідно до якого його матір`ю є ОСОБА_4 (а.с. 44);

- витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №5, виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 червня 2023 року, згідно з яким 18 жовтня 1974 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_2 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.45) ;

- свідоцтвом про народження матері спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Матвіївської сільської Ради депутатів трудящих Веселівського району Запорізької області 21 травня 1951 року, яке засвідчує, що від народження вона мала прізвище ОСОБА_4 , а її батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.44);

- свідоцтвом про народження (повторним) позивачки ( ОСОБА_1 ) ОСОБА_1 НОМЕР_4 , виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 21 жовтня 2008 року, відповідно до якого від народження вона мала прізвище ОСОБА_1 , а її батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 48);

- свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки ОСОБА_1 : НОМЕР_5 , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської Ради депутатів трудящих Запорізької області 27 вересня 1975 року, згідно з яким позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 48 об.);

- паспортом позивачки ОСОБА_1 , НОМЕР_6 , виданим Орджонікідзевським районним відділом Запорізького міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області 02 грудня 2008 року.

Таким чином, наданими документами підтверджується що позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 , матері спадкодавця ОСОБА_3 , і є, відповідно, його рідною тіткою.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 29.07.2023 (а.с. 46 об)

Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/Заповіти/спадкові договори ) від 14.05.2024 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась, заповіти /спадкові договори відсутні (а.с. 52, 52 об).

На день смерті спадкодавець ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 ; разом з ним на день смерті інші особи зареєстровані не були, що підтверджується листом Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 24 травня 2024 року №06.4-04/01/1960 (а.с. 59 об).

14.05.2024 позивачка ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяні Юріївні, на підставі якої того ж дня було заведено спадкову справу №65/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі: 72429042, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76942441, виданим приватним нотаріусом Кукурудз Т.Ю. 14 травня 2024 року (а.с. 41, 41 об., ).

Відповідно до вказаної заяви склад спадкового майна становить: частка квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

29.01.2025 за № 61/02-31 Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 племінника ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що не надані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії (а.с. 64 об, 65).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що ТОВ «ЗМБТІ» повідомило, що в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , правовстановлюючі документи на квартиру 39 не містяться (вих. 165 від 16.01.2025). Відповідно до Інформації з ДРРП 410278314, сформованої 29 січня 2025 року, інформація щодо квартири АДРЕСА_1 , відсутня. Також в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, міститься рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, за спадкодавцем ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем третьої черги за законом відповідно до ст.1263 ЦК України.

Згідно з ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна.

Тобто, для визнання судом права власності за спадкоємцем на спадкове нерухоме майно, слід встановити, що спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію даного майна.

Згідно зі ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Так, багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 перебуває в управлінні ОСББ «ОСИПЕНКО» (місцезнаходження: 69093, місто Запоріжжя, вулиця Узбекистанська/Зестафонська, 1/2; ідентифікаційний код юридичної особи: 20512376), що за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є правонаступником реорганізованого Житлово-будівельного кооперативу «ТРАНСФОРМАТОРЩИК-17» (ідентифікаційний код юридичної особи: 20512376).

З 18.10.1974 до 22.01.1980 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 53-55).

15.02.1978 ОСОБА_2 , виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящихся, виданий Ордер №39 серії А-ІІІ-ЖБК на право заселення до двокімнатної квартири АДРЕСА_6 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 та батько ОСОБА_17 (а.с.23)

22.01.1980 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Посилання в позові на те, що після розірвання шлюбу режим спільної сумісної власності у відносинах між ними не діяв, тому облік паєнакопичення здійснювався з визначенням частки кожного з них, суд до уваги не приймає, оскільки дане твердження не вмотивоване та не доведене належними доказами.

01.05.2007 за підписом голови та бухгалтера ЖБК «Трансформаторщик-17» надана Довідка ОСОБА_2 , який є членом ЖБК та йому належить на праві приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , . Вартість квартири в сумі 6255,97 крб. виплачена повністю «04 березня 1992 року обома супругами ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в равних частях» (а.с. 12, 62).

Відповідно до пункту 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону України «Про власність» від 26 березня 1991 року, положення статті 15 Закону України «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до частини першої статті 22, частини першої статті 24 КпШС України, чинного на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Порядок набуття права власності на кооперативну квартиру суттєво відрізняється від приватизації державного житлового фонду.

Кооперативна квартира спочатку є приватною власністю кооперативу як юридичної особи, а після повної виплати членом кооперативу пайового внеску переходить в його приватну власність як фізичної особи (ст. 384 ЦКУ).

Право на приватизацію державного житла мають всі члени сім`ї наймача, які постійно проживають (зареєстровані) в квартирі. В кооперативі ж право власності на житлоплощу після виплати паю набуває тільки член кооперативу. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя (або чоловік), який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Права дітей в даному випадку захищені тільки на проживання в цій квартирі.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 209/5027/14-ц (провадження № 61-12401св18) вказано, що «при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі».

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 701/1390/19 (провадження № 61-18388св20) зазначено, що «при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК Української РСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховувати, зокрема те, що пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їхнім спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому внесений одним з подружжя до вступу в шлюб (після розірвання шлюбу) пай є його особистим майном. Відповідно до пункту 43 Примірного статуту ЖБК з часу набрання законної сили рішенням суду про поділ квартири колишній з подружжя визнається членом кооперативу. Тому суд не повинен покладати обов`язок на ЖБК на прийом цього подружжя до кооперативу. Належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режим спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів».

Разом з тим, у даній справі відсутні докази внесення паю у період сумісного проживання подружжя та за рахунок спільних коштів.

Таким чином на підставі досліджених документів, судом встановлено, що членом кооперативу є ОСОБА_2 , і після виплати паю в 1992 році, тобто через 12 років після розірвання шлюбу, саме він набув право власності на спірну квартиру, що виключає надання квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя.

Суду не надано жодного рішення суду щодо поділу майна колишнього подружжя ОСОБА_4 , на підставі якого можна було б дійти висновку про належність частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , а після її смерті і ОСОБА_3 . Також не надано доказів спільної згоди колишнього подружжя на отримання ОСОБА_4 частки в праві на квартиру.

Інших доказів щодо належності спадкодавцю ОСОБА_4 частки у спірному майні на час відкриття спадщини після смерті останньої, та переходу її у власність ОСОБА_3 , не надано.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову та визнанні за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 племінника ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку з недоведеністю належності вказаного майна спадкодавцям.

Керуючись статтями ст. 81, 128, 133, 141, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити в позові адвоката Кукуруз Романа Орестовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ; рнокпп: НОМЕР_8 .

Відповідач: Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради, місце знаходження: м.Запоріжжя, пр-т. Соборний, 206, .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_9

Суддя: