Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8563/23
Номер провадження2/711/59/25
РІШЕННЯ
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі
головуючого судді - Кондрацької Н.М.
при секретарі - Мелещенко О.В.,
захисників адвокатів Ан І.М., Кучер Ю.В., Захарченко Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ан Ірина Миколаївна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання правочину удаваним та зобов`язання вчинити певні дії та за позовом адвоката Захарч
енко Наталії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про витребування майна, -
Короткий зміст позовних вимог первісного та зустрічного позовів.
Рух справи.
До Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом звернулась адвокат Ан І.М. в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним та зобов`язання вчинити дії У позовні зазначає, що 03.11.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали автомобіль марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на момент подачі позовної заяви зареєстрований за ОСОБА_2 (далі - Відповідач).
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2010 року, який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21.05.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020.
У період шлюбу був набутий автомобіль марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018 (т.2 а.15). Даний автомобіль зареєстрований за Відповідачем.
Надалі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно прийняли рішення про продаж даного автомобіля.
Так як покупці ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) знаходилися в м. Києві і була домовленість, що машину привезуть туди, ОСОБА_2 видала довіреність з правом розпорядження на свого чоловіка.
При посвідченні даної довіреності та при розмовах щодо процесу та ціни продажу даного авто був присутній їх спільний знайомий - ОСОБА_6 , який також був присутній і при продажі 03.11.2018 цього автомобіля громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Отже, 05.10.2018 ОСОБА_2 надала довіреність на ім?я ОСОБА_3 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. на право користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем.
Таким чином, згідно довіреності від 05.10.2018 Відповідач уповноважує ОСОБА_3 керувати, а також розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТС 7141 04.10.2018, автомобілем марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018.
Дану угоду здійснили шляхом видачі довіреності на право розпорядження даним автомобілем, на підставі якої вони повинні були перереєструвати його на себе та шляхом передачі ОСОБА_3 коштів у вищевказаному розмірі.
У послідуючому згідно довіреності від 03.11.2018 ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 та внаслідок спільної домовленості з ОСОБА_2 , уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що кожен має право діяти окремо та незалежно один від одного, розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 7141 04.10.2018, автомобілем марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018.
Оплата за автомобіль була здійснена готівкою у кабінеті приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю. Я., який засвідчив передачу коштів та оформив довіреність від 3 листопада 2018 року від ОСОБА_3 на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Свідком передачі коштів за автомобіль Lexus СТ 200Н також був ОСОБА_7 , який розміщував оголошення про продаж авто та допомагав ОСОБА_3 продавати автомобіль. ОСОБА_3 також передав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 оригінал довіреності N? 2110 від 5 жовтня 2018 року (від ОСОБА_2 на ОСОБА_8 ). Ярослав не мав наміру повторно користуватися цією довіреністю, адже передавав авто у повне володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Підтвердженням вищевказаних фактів є також оголошення про продаж авто Lexus СТ 200H білого кольору на сайті auto.ria.ua, завдяки якому відбулася купівля авто.
Статус оголошення - «Продано». В оголошенні вказана вартість 17 300 доларів США.
Продавцем на сайті зазначений ОСОБА_7 , який був свідком передачі авто у володіння та отримання ОСОБА_8 коштів за авто.
Факт продажу спірного автомобіля визнається також і Відповідачем. Зокрема, в апеляційній скарзі на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2023 року по справі N?711/3719/20 Відповідачем зазначається наступне формулювання: «Відповідно до даних ресстру МВС України автомобіль Lexus ct200h 2013 року випуску і на даний час перебуває у власності Позивачки, однак це лише дані з реєстру, насправді ним користується особа, якій і здійснено було продаж спірного автомобіля, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_4 »
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Таким чином, за нотаріально посвідченою угодою (довіреність), укладеною ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передали власникам автомобіля - ОСОБА_3 , грошові кошти за придбаний автомобіль у розмірі 17 000,00 доларів США.
Більше того, Відповідач визнає факт продажу спірного автомобіля.
Сторонами були виконані умови правочину, які є істотними умовами саме договору купівлі-продажу, а не правочину у виді довіреності.
Отже, фактично вони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.
Враховуючи, що при укладанні правочину, а саме довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідало їх внутрішній волі, яка в дійсності була спрямована на укладення іншого правочину, означає що між сторонами фактично виникла домовленість саме про купівлю-продаж автомобілю. яка була оформлена довіреністю.
3 огляду на вищевикладене наголошує на тому, що внутрішня воля Позивача та ОСОБА_3 в дійсності була спрямована на укладення договору купівлі-продажу, означає що між сторонами фактично виникла домовленість саме про купівлю-продаж автомобілю, яка була оформлена довіреністю.
Системний аналіз вказаних положень цивільного законодавства дає можливість дійти висновку про те, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та ОСОБА_4 чинний договір купівлі-продажу автомобілю є достатньою та належною правовою підставою набуття майна.
Автомобіль Lexus СТ 200Н був ввезений на територію України та зареєстрований 4 жовтня 2018 року, і відповідно до посвідчення митниці (ЗУ 1389) 0D0034707 28.08.2018 ВМД UA500650/2018/039915 28.08.2018 було заборонено відчуження автомобіля Lexus СТ 200Н протягом 365 днів з дня першої реєстрації Т3, відповідні позначки були зроблені у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно, ОСОБА_3 не мав можливості 3 листопада 2018 зареєструвати автомобіль на ім?я Позивача, тому передав нам авто Lexus СТ 200H у повне володіння на підставі генеральної довіреності N? 2354 від 3 листопада 2018 року, яка давала нам право діяти від його імені та ОСОБА_2 у всіх без винятку питань, пов?язаних з експлуатацією, наданням в користування та відчуженням автомобіля.
Надалі у зв?язку з початком пандемії коронавірусу постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2020 N?211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами та доповненнями) було встановлено карантин на території України та введення відповідних обмежень.
Окрім того, у Відповідача та ОСОБА_3 почалися сімейні розлади та спори з приводу майна, в зв?язку з чим Відповідач відкликала довіреність, що остаточно унеможливило перереєстрацію спірного автомобіля на Позивача.
Зокрема, в січні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відвідали Сервісний центр МВС з метою перереєстрації авто LEXUS СТ, відповідно до прав, наданих ним відповідно до довіреності від 3 листопада 2018 року. Працівник сервісного центру повідомив, що на відчуження авто LEXUS СТ існує заборона у зв?язку із судовим позовом, тому не можливо скористатися своїм правом зареєструвати авто на своє ім?я.
Жодної інформації про відміну довіреності або попередження від сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не отримували.
Надалі було введено воєнний стан в Україні на підставі Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 N?2102-IX у зв?язку з військовою агресією російської федерації все вищевикладене унеможливило перереєстрацію спірного автомобіля на Позивача та відповідно звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Отже, Позивач купив автомобіль, але на той момент не мав змоги вчинити необхідні дії по перереєстрації в зв?язку з обставинами що не залежали від нього. 3 огляду на вищевикладене, необхідно зобов?язати Відповідача вчинити дії по перереєстрації автомобіля марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_5 в сервісному центрі на ОСОБА_1 .
Просить визнати видачу довіреності від 03.11.2018 - удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі продажу автомобіля марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - з одної сторони та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності - з іншої, зобов`язати ОСОБА_2 вчинити дії по перереєстрації автомобіля марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в сервісному центрі на ОСОБА_1 . Вирішення питання про стягнення остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу здійснити в окремому судовому засіданні на підставі заяви про ухвалення Додаткового рішення та погодження обсягу отриманої Позивачем професійної правничої допомоги на стадії судового розгляду справи у суді першої інстанції.
Ухвалою суду від 21.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Представник відповідача ОСОБА_9 адвокат Захарченко Н.О. звернулась до суду з відзивом, який зареєстрований судом 18.12.2023. У відзиві зазначає, що поданий позов Відповідачка ОСОБА_9 не визнає повністю.
ОСОБА_9 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 04.11.2010. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, шлюб між сторонами розірвано.
В період шлюбу ОСОБА_9 , за особисті кошти, придбала автомобіль марки LEXUS CТ200H, 2013 року випуску, кузов (шасі) НОМЕР_6 НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 04.10.2018 ТСЦ 7141.
05.10.2018 ОСОБА_2 надала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 керувати, а також розпоряджатися (продати, обміняти, Укладати та розривати договори оренди, тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТСЦ
7141 04.10.2018, автомобілем марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018. Строк дії довіреності 3 роки. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. Вказана довіреність була видана в період існування довірливих відносин між подружжям ОСОБА_10 .
Крім того, зазначений автомобіль було заборонено відчужувати протягом 365 днів з дня першої реєстрації, що в свою чергу стало додатковою гарантією збереження автомобіля. Крім того, планів продавати вказаний автомобіль ОСОБА_2 не мала.
Поступово відносини в родині погіршувалися, між подружжям все частіше виникали сварки та непорозуміння з приводу вирішення фінансових питань, зокрема ОСОБА_2 вимагала від ОСОБА_3 компенсацію від продажу автомобілів Ford Focus, Mercedez-Benz CLS350, Infiniti Q50, які він забрав собі, а також вимагала повернути її особистий автомобіль Lexus ct200h. Реакція Відповідача була агресивна, а 03.04.2020 ОСОБА_3 наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження, про що вона написала заяву в поліцію. Після цього випадку сім?я між ними перестала існувати.
Незважаючи на фактичне припинення існування сім?ї, на той час подружжя, намагалося вирішити свої фінансові питання, зокрема і щодо автомобіля марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_2 вимагала повернути вказаний автомобіль, однак домовленості досягнуто не було, місце знаходження автомобіля було невідоме, а тому ОСОБА_2 прийняла рішення скасувати видану нею довіреність.
03.02.2020 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Михайловської А.А. із заявою про внесення відповідних даних про скасування довіреності, посвідченої від її імені нотаріусом 05.10.2018 за р.N?2110. На зворотній стороні вказаної заяви міститься відмітка про повідомлення ОСОБА_3 про відміну довіреності ОСОБА_2
18.05.2020 ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про забезпечення позову та ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2020 накладено арешт на автомобіль марки LEXUS СТ200H, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018.
28.05.2020 ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (справа N? 711/3719/20).
У ході розгляду справи про поділ майна подружжя, ОСОБА_2 дізналася про те, що згідно довіреності від 03.11.2018 ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , кожен має право діяти окремо та незалежно один від одного, розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) належним ОСОБА_2 на підетаві свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 7141 04.10.2018, автомобілем LEXUS CT200H, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018. Строк дії довіреності до 10.10.2021. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.07.2023 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю відмовлено повністю.

Постановою Черкаського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до відповіді, наданої на адвокатський запит адвоката Захарченко Н.О., головного сервісного центру МВС, транспортний засіб LEXUS СТ200H, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018 зареєстрований за ОСОБА_2 , що і не спростовується позивачем за первісним позовом.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 отримав від нього та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 17000 доларів США, а в подальшому ОСОБА_4 та позивач повинні були перереєструвати вказаний автомобіль на себе, а тому вважають, що видача довіреності є удаваним правочином.

Разом з тим не надає суду жодного доказу, який свідчив би про обізнаність та бажання вчинити продаж автомобіля ОСОБА_2 .

Про існування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 дізналася лише після подачі позову до суду про розподіл майна.

Безпідставними є посилання позивача на той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно прийняли рішення про продаж автомобіля. Такі вислови ніщо інше як особисті здогадки. Особисто ОСОБА_2 не висловлювала позивачеві такого свого прагнення, бо дізналася про нього лише в суді. Зазначає, що якщо позивач спілкувався з свідком ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то чому претензії висуває ОСОБА_13 , яка жодного разу не була присутньою при їх розмовах, а навпаки має претензії до ОСОБА_3 щодо спірного автомобіля. Якщо були передані якісь грошові кошти ОСОБА_3 , то відповідачка про це нічого не знає.

Позивач визнає факт користування автомобілем LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018 на підставі довіреності і посилається на факт існування пандемії короновірусу, яка завадила йому здійснити перереєстрацію автомобіля, однак не зрозуміло, яким чином пандемія могла завадити перереєструвати автомобіль.

Спірний транспортний засіб зареєстровано 04.10.2018 на ОСОБА_2 і у свідоцтві про реєстрацію наявна відмітка про заборону відчудження автомобіля протягом 365 днів. 3 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N? 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним та зобов?язання вчинити певні дії - відмовити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Адвокат Захарченко Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_14 , звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про витребування майна. Зазначає, що ОСОБА_9 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу ОСОБА_9 , за особисті кошти, придбала автомобіль марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 04.10.2018 ТСЦ 7141.

05.10.2018 ОСОБА_2 надала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 керувати, а також розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 7141 04.10.2018, автомобілем марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018. Строк дії довіреності 3 роки.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А.

Вказана довіреність була видана в період існування довірливих відносин між подружжям ОСОБА_10 . Крім того, зазначений автомобіль було заборонено відчужувати протягом 365 днів з дня першої реєстрації, що в свою чергу стало додатковою гарантією збереження автомобіля. Крім того, планів продавати вказаний автомобіль ОСОБА_2 не мала.

Поступово відносини в родині погіршувалися, між подружжям все частіше виникали сварки та непорозуміння з приводу вирішення фінансових питань, зокрема ОСОБА_2 вимагала від ОСОБА_3 компенсацію від продажу автомобілів Ford Focus, Mercedez-Benz CLS350, Infiniti Q50, які він забрав собі, а також вимагала повернути її особистий автомобіль Lexus сt200h. Реакція Відповідача була агресивна, а 03.04.2020 ОСОБА_3 наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження, про що вона написала заяву в поліцію. Після цього випадку сім?я між ними перестала існувати.

Незважаючи на фактичне припинення існування сім?ї, на той час подружжя, намагалося вирішити свої фінансові питання, зокрема і щодо автомобіля марки LEXUS СТ2О0Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_2 вимагала повернути вказаний автомобіль, однак домовленості досягнуто не було, місце знаходження автомобіля було невідоме, а тому ОСОБА_2 прийняла рішення скасувати видану нею довіреність.

03.02.2020 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Михайловської А.А. із заявою про внесення відповідних даних про скасування довіреності, посвідченої від її імені нотаріусом 05.10.2018 за р.N?2110. На зворотній стороні вказаної заяви міститься відмітка про повідомлення ОСОБА_3 про відміну довіреності ОСОБА_2

18.05.2020 ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про забезпечення позову та ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2020 накладено арешт на автомобіль марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018.

28.05.2020 ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (справа N? 711/3719/20).

У ході розгляду справи про поділ майна подружжя, ОСОБА_2 дізналася про те, що згідно довіреності від 03.11.2018 ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , кожен має право діяти окремо та незалежно один від одного, розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 7141 04.10.2018, автомобілем марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018. Строк дії довіреності до 10.10.2021. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я.

За клопотанням сторони відповідача ОСОБА_3 у справу були залучені треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які і повідомили, що Передавали грошові кошти в сумі 17000 доларів США ОСОБА_3 . Варто наголосити, що ОСОБА_2 при передачі коштів не була присутня, оскільки їй про даний факт взагалі нічого відомо не було.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.07.2023 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю відмовлено повністю.

Постановою Черкаського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до відповіді, наданої на адвокатський запит адвоката Захарченко Н.О., головного сервісного центру МВС, транспортний засіб LEXUS СТ200H, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018 зареєстрований за ОСОБА_2 , що і не спростовується позивачем за первісним позовом.

За первісним позовом позивач стверджує, що ОСОБА_3 отримав від нього та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 17000 доларів США, а в подальшому ОСОБА_4 та позивач за первісним позовом повинні були перереєструвати вказаний автомобіль на себе, а тому вважають, що видача довіреності є удаваним правочином. Разом з тим не надає суду жодного доказу, який свідчив би про обізнаність та бажання вчинити продаж автомобіля ОСОБА_2 . Позивач за первісним позовом вихоплює певні фрази із контексту того чи іншого документу, при цьому ігнорує цілісний його зміст. Про існування ОСОБА_15 та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 дізналася лише після подачі позову до суду про розподіл майна.

ОСОБА_2 вимагає усунути порушення свого права шляхом витребування майна від осіб, які володіють її майном, оскільки відповідачами порушується її право власності.

Просить прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним та зобов`язання вчинити певні дії.Позовну заяву ОСОБА_14 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про витребування майна задовольнити повністю. Витребувати у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 та ОСОБА_4 , автомобіль марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_10 , зареєстрований 04.10.2018 ТСЦ 7141 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04.10.2018 шляхом їх вилучення і повернути власнику ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_14 судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02.04.2024 об`єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ан Ірина Миколаївна, до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання правочину удаваним та зобов`язання вчинити певні дії та за позовом адвоката Захарченко Наталії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_16 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про витребування майна.

Представником ОСОБА_1 , адвокатом Ан І.М., подано до суду 17.04.2024 відзив на позовну заяву через систему Електронний суд. У відзиві зазначає, що у своїй зустрічній позовній заяві Позивач не заперечує того факту, що нею на ім`я ОСОБА_3 05.10.2018 року було видано довіреність, якою уповноважено останнього у тому числі продати спірний автомобіль. Відтак, доводи про те, що Позивач нібито не знала про продаж спірного авто та не мала намір його продавати є неспроможними, видаючи таку довіреність Позивач розуміла, що автомобіль може бути відчужено її чоловіком на користь третіх осіб. У разі наявності будь-яких заперечень щодо його продажу, така довіреність взагалі не видавались би Позивачем. Згідно довіреності від 05.10.2018 Відповідач уповноважує ОСОБА_3 керувати, а також розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) спірним автомобілем. Як вже згадувалось раніше, 03.11.2018 ОСОБА_3 за спільною угодою з ОСОБА_2 продав вищевказаний автомобіль Відповідачу за 17000,00 доларів США.

Дану угоду здійснили шляхом видачі довіреності на право розпорядження даним автомобілем. Так, ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 та внаслідок спільної домовленості з ОСОБА_2 , уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що кожен має право діяти окремо та незалежно один від одного, розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) спірним автомобілем.

Отже, за цією угодою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , передали ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 17000 доларів США, а продавець автомобіля передав покупцю автомобіль та довіреність з правом його відчуження та підписання всіх необхідних для цього документів. Позивачу було достеменно відомо про вказаний правочин, та його реальну правову природу.

Таким чином, усі доводи зустрічної позовної заяви зводяться до того, що Позивач нібито не мала намір продавати автомобіль, та що нібито щодо його продажу не було досягнуто згоди. Звертає увагу суду, що така позиція Позивача не підтверджена жодними доказами, окрім її слів, водночас всі доводи спростовується доказами Відповідача, які містяться у матеріалах справи, зокрема у первісному позові.

З урахуванням викладеного, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами своїх вимог, відтак, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.05.2024 із занесенням до протоколу судового засідання залучено у якості третьої особи у справі за первісним позовом ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 08.07.2024 із занесенням до протоколу судового засідання виключено зі складу учасників процесу ОСОБА_3 та залучено його як співвідповідача у справі за первісним позовом.

Ухвалою суду від 14.11.2024 із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті заяви про визнання первісного позову.

Ухвалою суду від 14.11.2024 із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позиція учасників процесу щодо первісного позову, висловлена у судовому засіданні

Представник ОСОБА_17 повідомила, що просить задоволити первісний позов у повному обсязі. Додала, що у дійсності укладався договір купівлі-продажу, але оскільки авто було завезене з-за кордону, то існувала заборона на продаж. Було домовлено видати довіреність на родину ОСОБА_18 , тому такий правочин є удаваним. Вважає, що авто є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 . ОСОБА_14 тільки через 2 роки відізвала свою довіреність. Докази того, що авто придбане за власні кошти відповідачки відсутні.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що хотів придбати авто, шукав його на сайті автою.ріа. Коли знайшов, те авто, яке підходило зустрівся з ОСОБА_3 , обговорили вартість, ціну визначив продавець ОСОБА_3 . Дійсно було на меті придбати авто, але була заборона на його відсудження через те, що авто було завезене з-за кордону. З ОСОБА_2 позивач не знайомий, її не бачив ніколи. Спілкування було з ОСОБА_3 . При придбанні авто були присутні він, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Кошти у розмірі 17 тисяч доларів США, як сплату за авто, він передав ОСОБА_3 . Зі сплином часу він хотів перереєструвати авто, однак тоді існували ковідні обмеження, а в подальшому дізнався про заборону на відчудження і скасування довіреності ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_5 не визнала первісний позов. Пояснила, що придбала авто Лексус за власні кошти під час перебуванні у шлюбі. У подальшому надала довіреність чоловікові ОСОБА_3 для того, щоб він вирішив технічні питання з машиною, з текстом цієї довіреності вона знайома, читала текст у нотаріуса. У той час у родині було дві машини. Лексусом вона майже не користувалась, а коли почали погіршуватись відносини з чоловіком, то вона стала вимагати пояснень, де Лексус. Щоб не ускладнювати конфлікт, вона вирішила скасувати довіреність на ОСОБА_3 . Довіреність була скасована через рік. У неї не було на меті продавати Лексус.

Адвокат Захарченко Н.О. пояснила, що ОСОБА_2 не була присутня при укладанні будь-якого договору, вона надала довіреність і була упевнена, що це для усунення технічних особливостей. Кошти за автомобіль Лексус вона не отримувала. Повідомила, що під час розірвання шлюбу був відсутній спір щодо поділу майна подружжя. Заперечила щодо задоволення позовних вимог первісного позову.

Відповідач ОСОБА_3 визнав первісний позов у повному обсязі. Повідомив, що не є ФОП, не займається продажем авто. Купляв автомобілі для себе. Пояснив, що у 2018 році автомобіль Лексус був проданий по генеральній довіреності позивачам, оскільки на продаж за договором була заборона. Рішення про продаж було спільне, автомобіль був спільною власністю подружжя, купляли його за власні кошти. Письмової згоди на продаж авто від дружин не було. При придбанні авто був він, ОСОБА_1 та давній знайомий ОСОБА_11 . ОСОБА_19 на це надала згоду та у подальшому отримала 17300 доларів США. Ці кошти були витрачені за рік-два на сім`ю, на утримання дружини, проживання, дозвілля, комунальні послуги. Вважає, що авто зараз на законних підставах у ОСОБА_18 .

Третя особа ОСОБА_4 повідомила, що з чоловіком вирішили придбати авто для неї. Знайшли на сайті Лексус. У продавця ОСОБА_3 була довіреність від ОСОБА_2 . При продажі авто ОСОБА_3 повідомив, що це їх бізнес. Перед придбанням оглянули авто та звернулись до нотаріуса для оформлення договору, але такий договір не уклали, оскільки були обмеження на вчинення такого. За автомобіль були передані кошти ОСОБА_3 у сумі 17000 доларів США у присутності свідка ОСОБА_11 . Користувались авто рік, та, коли можливо було переоформити його на себе у 2019 році, то у сервісному центрі повідомили, що це неможливо зробити без ОСОБА_1 , у листопаді місяці знову хотіла переоформити на себе, однак оскільки була з дитиною і були черги, то вона вирішили приїхати ще раз. У подальшому почалась пандемія та вона також вважала, що у неї на переоформлення є ще 3 роки. Коли була пандемія, то вони не виходили з дому, боялись захворіти, виконували рекомендації для убезпечення. Письмових запитів чи листів до реєстраційної служби не надсилали. Коли спала паніка, то вона з чоловіком прийшли до сервісного центру, однак не було електронного квитка. Коли вже приїхали вчетверте, то вже була заборона і скасована довіреність. ОСОБА_2 уперше побачила в суді. Сприйняла дії ОСОБА_2 , як шахрайські.

Позиція учасників процесу щодо зустрічного позову, висловлена у судовому засіданні

Адвокат Захарченко Н.О. пояснила, що позивач за власні кошти придбала авто Лексус. Довіреність була видана нею на ім`я чоловіка задля усунення технічних особливостей. Поступово з чоловіком відносини погіршувались. Вона запитувала чоловіка, де ОСОБА_20 , він відповідав, що поверне. Оскільки було не відомо де авто, то вона скасувала довіреність. Підчас розгляду справи ОСОБА_3 просив залучити третіми особами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки у них перебувало авто. Тоді позивач дізналась, хто користується авто. Повідомила, що ОСОБА_3 ніколи не мав офіційного бізнесу з продажу авто. Кошти від продажу авто позивач не отримувала. Вважає, що авто незаконно вибуло з володінні позивача і вона хоче його повернути.

Позивач ОСОБА_5 повідомила, що підтримує зустрічний позов. Зауважила, що ОСОБА_20 купувала за власні кошти. Спочатку на ньому їздила, а потім стала використовувати економну машину. Де було авто 1,3 роки вона не знає, думала, що в гаражі чи на майданчику. На той час у родині було 3 авто, два з яких позивачки. Бізнесу з продажу авто вона не мала, цим не офіційно займався її бувший чоловік. Про те, що її авто був переданий іншим вона дізналась у іншому судовому процесі. Додала, що коли підписувала у нотаріуса довіреність на ОСОБА_3 , то не думала, що він продасть її авто, чоловік запевняв, що це для технічних питань. Такі довіреності раніше нею надавались на чоловіка.

Відповідач ОСОБА_1 та його адвокат Кучер Ю.В. не визнали позовні вимоги у повному обсязі. Вважають, що не є доведеним, що авто є приватною власністю ОСОБА_2 . Лексус є спільною сумісною власністю подружжя. Лексус з лютого 2024 року перебуває на СТО у Івано-Франківській області, авто вони не користуються, бо перебувають за кордоном.

Відповідач ОСОБА_4 не визнала позовні вимоги. Зазначила, що автомобіль не можливо повернути, бо кошти за нього сплачені. Наразі авто ніхто не користується, він перебуває на СТО.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що є рідною сестрою ОСОБА_2 . Їй відомо, що ОСОБА_3 не віддавав авто Лексус сестрі. Це авто вона хотіла і довго собі обирала. Свідок була присутні при тому, як сестра скасовувала довіреність. Останній раз особисто вона бачила авто давно. У кінці лютого 2022 подзвонив сестрі поліцейський і повідомив, що зупинили її авто. Про видачу будь-якої довіреності їй не відомо.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2010 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2020 року указаний шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили 07.08.2020.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 . Указане посвідчення містить застереження щодо заборони відчуження протягом 365 днів з дня першої реєстрації 04.10.2018.

Згідно наданої копії довіреності ОСОБА_2 05.10.2018 уповноважила ОСОБА_3 керувати, а також розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 7141 04.10.2018, автомобілем марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018. Також надано право серед іншого представляти в установах, органах та організаціях з усіх питань пов`язаних з автомобілем. Строк дії довіреності 3 роки з правом тимчасового використання авто за межами України та з правом передоручення повноважень третім особам.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. за № 2110.

Відповідно до копії довіреності від 03.11.2018 ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 10.10.2018 посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. за реєстровим номером 2110, на підставі усної домовленості уповноважив ОСОБА_1 та (або) ОСОБА_4 , які мають право діяти окремо незалежно від іншого, розпоряджатися (продати, обміняти, укладати та розривати договори оренди, тощо) належним ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію/технічного паспорту НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 7141 04.10.2018, автомобілем марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ТСЦ 7141 04.10.2018. Строк дії довіреності до 10.10.2021. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. за № 2354.

ОСОБА_2 03.02.2020 у заяві посвідченій приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. внесла відповідні дані про скасування довіреності та передала ОСОБА_3 заяву відповідного змісту «гр. ОСОБА_3 , доводжу до Вашого відому, що я відміняю довіреність, видану мною на Ваше ім?я на розпорядження (продаж, обмін, укладання та розривання договорів оренди, тощо) належним мені автомобілем, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. 05.10.2018 року за р. N? 2110.»

Ухвалою Придніпровського районного суду від 19.05.2020 (справа 711/3468/20) з метою забезпечення позову про поділ майна подружжя, накладено арешт, що передбачає заборону відчудження або заміну власника на автомобіль марки LEXUS СТ200Н, 2013 року випуску, кузов (шасі) N? НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 04.10.2018 рік.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу - залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.07.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання майна особистою приватною власністю в оскаржуваній частині - залишити без змін. У вказаній постанові акцентується, що «Спір щодо визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на автомобіль LEXUS СТ200Н, як її особисте майно набуте за особисті кошти, а також щодо стягнення компенсації половини вартості автомобілів, зареєстрованих на ім?я ОСОБА_3 , які він, за доводами позивача, відчужив не в інтересах сім?ї, є предметом судового розгляду у даній справі.» та зазначається серед іншого, що «Одночасно, за приписами пункту з частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Саме вказані положення покладено в основу вимог ОСОБА_2 про визнання автомобіля LEXUS СТ200Н її особистою власністю, як придбаного за особисті кошти. Позивач надає довідку ГУДПС у Черкаській області від 26.05.2020 згідно якої ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 отримала прибуток у розмірі 2 542 222,72 грн. (т. 1 а.19).». Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що «вимоги стосовно визнання особистою власністю ОСОБА_2 автомобіля LEXUS СТ200H є необґрунтованими, адже з моменту отримання прибутку позивачем за період часу з 01.01.2013 по 31.12.2015 та до моменту реєстрації спірного автомобіля за позивачем (04.10.2018) пройшов значний проміжок часу, близько 3 років, що свідчить про те, що вказані кошти не були безпосередньо витрачені саме на придбання цього спірного майна.», зазначивши при цьому, що «слід врахувати, що у матеріалах справи відсутні докази припинення права власності ОСОБА_2 на автомобіля LEXUS СТ200Н, адже юридично видання довіреностей про право керування та розпорядження зазначеним майном за відсутності правочинів про його відчуження не свідчать про вибуття майна із власності особи, яка видала відповідну довіреність. Відтак, ОСОБА_2 не довела втрату нею права спільної сумісної власності на автомобіль LEXUS СТ200Н….Отже правових та фактичних підстав для захисту права власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль наразі не має, у зв?язку з недоведеністю порушень зазначеного права.

Апеляційні доводи скаржника щодо автомобіля LEXUS СТ200Н правильності таких висновків суду у справі не спростовують. Також має бути відхилено посилання скаржника на те, що, надаючи довіреність щодо автомобіля відповідачу, скаржник не мала наміру його продавати, отже ОСОБА_3 діяв не в інтересах сім?ї, адже зазначених обмежень довіреність від 05.10.2018 на ім?я ОСОБА_2 не містить.

3 аналізу змісту ст.65 СК України вбачається, що за загальним правилом договори, які були укладені одним з подружжя під час шлюбу вважаються таким, що вчинені за згодою другого з подружжя, якщо другий з подружжя не оспорює даний факт, зокрема шляхом визнання такого договору недійсним як такого, що укладений без його згоди.

При цьому договір, укладений один з подружжя в інтересах сім?ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, отримане за договором, використане в інтересах сімї.

Оскільки позивачка не оспорює дійсність договорів про відчуження вищевказаних автомобілів, які були продані під час шлюбу з відповідачем, вони є такими, що вчинені за її згодою».

Також встановлено, що ОСОБА_2 05.09.2022 зареєструвала шлюб з ОСОБА_22 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_23 ».

У подальшому ОСОБА_14 змінила шлюбне прізвище на дошлюбне « ОСОБА_10 », що посвідчується паспортом громадянина України, копія якого надана у судовому засіданні від 20.03.2025.

Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд та відповідні висновки

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання правочину недійсним.

За п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою Суду відносяться й грошові кошти.

У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 910/19473/17 вказано, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваними правочинами.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №707/1541/16-ц та від 06 червня 2018 року у справі №910/19473/17.

Оскільки згідно із ч. 1 ст.202, ч. 3 ст.203ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити - чи є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме правочин.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст.235ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (такі висновки, викладені у пунктах 43, 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі N522/14890/16-ц, постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі №923/241/18).

При цьому, для задоволення позову необхідно встановити не лише те, що правочин є удаваним, але й наявність порушення цивільного права чи охоронюваного законом інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду.

За змістом п. 25Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Як встановлено судом ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 , ОСОБА_4 довіреність на розпорядження майном ОСОБА_2 автомобілем.

Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті (ч.ч. 1, 2 ст. 245 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Такий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати покупцеві майно у власність або повне господарське відання чи оперативне управління, а останній зобов`язується прийняти це майно і сплатити за нього обумовлену угодою грошову суму. Це оплатний, двосторонній і консесуальний договір. Він спрямований на безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність (повне господарське відання чи оперативне управління) покупця, і, отже, є юридичною підставою виникнення такого зобов`язального правовідношення, яке обумовлює появу у покупця абсолютного речового права. Також, продавцеві сплачується вартість відчужуваного майна лише у грошовому вираженні. В окремих випадках для покупця становить інтерес не саме придбане майно (як матеріальний об`єкт), а зафіксоване в ньому те чи інше право вимоги, наприклад, у разі купівлі цінних паперів. Оплата придбаного майна повинна здійснюватися у національній валюті України, за винятком випадків, передбачених законом.

Однак, згідно матеріалів справи відсутня одна з ознак договору купівлі-продажу оплатність.

За приписами ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Так, відповідно до п.п. 2 п. 2 Положення про проведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 148 від 27.12.2017 (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою, зокрема, між собою за договорами купівлі продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно.

Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахуну на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.

Стороною позивача не доведено того, що автомобіль Лексус був отримай ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за кошти у сумі 17000 доларів США (еквівалент 478890 грн.) Відсутні розписки, чеки, квитанції, платіжні доручення, відомості щодо руху коштів у банківській установі тощо, які б могли свідчити про здійснення сплати за автомобіль. Посилання на те, що нотаріусом ОСОБА_24 засвідчено передачу коштів при посвідченні довіреності, не підтверджується жодним належним доказом. Більш того, про таке передання коштів не йдеться і у засвідченій нотаріусом Ганчук Ю.А. довіреності.

Більш того, суд окремо акцентує увагу, що Довіреність від 03.11.2018, яка посвідчена нотаріусом Ганчук Ю.А., містить посилання на те, що ОСОБА_3 діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 10.010.2018, посвідченої нотаріусом Михайловською А.А. № 2110. У матеріалах справи відсутня така довіреність ОСОБА_2 від 10.10.20218.

Суд не приймає до уваги наданий ОСОБА_1 скрін з інтернет сайту щодо публікації продажу авто Лексус, як на доказ мети продажу ОСОБА_2 її автомобіля. Так, дана публікація не містить жодних конкретизованих ознак автотранспортного засобу, які б надали можливість встановити власника даного авто.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не здійснили реєстрацію права власності автомобіля за собою протягом трьох років після сплину строку заборони. Посилання на пандемію, наявність дитини, відсутність електронного квитка суд оцінює критично та не бере до уваги за їх повною недоведеністю. Більш того, посилання ОСОБА_4 на те, що вона не могла здійснити перереєстрацію автомобіля без присутності ОСОБА_1 не відповідають зазначеному у довіреності, а саме тому, що вони можуть діяти окремо один від одного, зокрема під час реєстрації ТЗ.

Відтак, у задоволенні вимог, зазначених у первісному позові слід відмовити у повному обсязі.

Щодо вимог зустрічного позову про витребування майна автомобіля, як власності ОСОБА_2 .

Норми Сімейного кодексу України у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку.

Як зазначалось вище, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд раніше звертав увагу на постанову Черкаського апеляційного суду від 17.10.2023 року, де судом апеляційної інстанції чітко визначено природу спірного автомобіля об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Окремо було зазначено, що вимоги стосовно визнання особистою власністю ОСОБА_2 автомобіля LEXUS СТ200H є необґрунтованими.

Так, відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частина майна дружини та чоловіка є рівними.

Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін як набутий подружжям під час шлюбу у спільну сумісну власність.

Іншого судом не встановлено.

На час розгляду справи суду не надані рішення судів шодо поділу спірного автомобіля.

Відтак, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , як власник, не вправі одноосібно вимагати витребувати у відповідачів автомобіль. Адже, саме положення ст. 387 ЦК України позивач поклав в основу своїх вимог.

Беручи до уваги викладене вище, заслухавши пояснення сторін, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги як первісного так і зустрічного позовів є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При розгляді даної справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів позовів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст. ст.4, 5, 7, 12-13, 89, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ан Ірина Миколаївна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання правочину удаваним, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Позовні вимоги адвоката Захарченко Наталії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про витребування майна - залишити без задоволення

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 24.07.2025.

Головуючий: Н. М. Кондрацька