Справа № 369/2353/24
Провадження № 2/369/1664/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.07.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 369/2353/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд:

- визнати спільним сумісним майном подружжя двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м.;

- визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м;

- визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.08.2012 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.08.2012 року.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 06.12.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (справа № 690/723/23).

За час перебування у шлюбі подружжям було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна, проведену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «САН ЛАЙТ КОНСАЛТ» (сертифікат СОД № 683/2023 від 19.12.2023 року), вартість квартири становить 1 950 311, 00 грн.

1/3 частина грошових коштів для купівлі зазначеної квартири була надана позивачем з його особистих коштів, які він набув від продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності до укладення шлюбу з відповідачем. Договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , було укладено відповідачем 18.06.2015р. та посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Баландіним В.В.

Оскільки позивач надав до спільних коштів на купівлю квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частину своїх коштів, які набуті ним з продажу нерухомого майна, просив визнати 1/3 частину квартири його особистою приватною власністю, 2/3 частини спільною сумісною власністю подружжя та здійснити її поділ між подружжям порівну.

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

22.05.2024 року представником відповідача до суду подано пояснення по суті справи, в яких він заперечував проти заявлених позивачем вимог та зазначив, що договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 12.08.2015 року, не містить жодного положення, яке б стверджувало, що частина грошових коштів, які були сплачені стороною договору (відповідачем), належить позивачу на праві особистої приватної власності. Позивач жодним чином не підтвердив, що саме ті кошти, які він отримав від продажу своєї квартири, були витрачені ним на купівлю спірної квартири.

24.09.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено закрити підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання 28.01.2025 року сторони не з`явилися.

Представник позивача до суду подав заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача до суду подав заяву, в якій зазначив, що просить суд розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, які суд у силу ч. 4 ст.263ЦПКУкраїни враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин які виникли між сторонами.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 25.08.2012 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 184, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.08.2012 року.

Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 06.12.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (справа № 690/723/23).

Під час перебування у шлюбі 18.06.2015 року відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою:АДРЕСА_2 , на підставі якого позивач продав належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру, загальною площею 43.9 кв. м. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Баландіним В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1165.

Також за час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2015 року було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 5438.

Право власності на дану квартиру було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.08.2015 року № 42147718.

Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна, проведену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «САН ЛАЙТ КОНСАЛТ» (сертифікат СОД № 683/2023 від 19.12.2023 року), вартість квартири становить 1 950 311, 00 грн.

Зі змісту п. 11 договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 5438, вбачається, що набуття у власність сторін спірної квартири відбулось за згодою чоловіка покупця ОСОБА_2 ОСОБА_1 , що вказує на те, що дане майно придбано сторонами в інтересах сім`ї.

При цьому із зазначеної копії договору купівлі-продажу спірної квартири від 12.08.2015 року, а також інших поданих позивачем до суду доказів не вбачається, що отримані ним особисті кошти від продажу квартири, що належала йому на праві приватної власності, були надані відповідачу для придбання спірної квартири.

Отже, ті обставини, що 1/3 частина спірної квартири була придбана позивачем особисто за власні кошти і не в інтересах сім`ї, останній не довів належними та допустимим доказами, а відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тоді як ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином суд встановив, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м., виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Жодна зі сторін у справі не спростовувала презумпцію спільності майна подружжя на спірне майно.

У зв`язку із зазначеним, а також врахувавши те, що спірна квартира була придбана подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю, а також відсутність у даному випадку визначений статтею 70 Сімейного кодексу України підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, суд дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для поділу квартири шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 її частку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на сторін порівну шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 5 147,60 грн судового збору за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м., вартістю 1 950 311, 00 грн (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят тисяч триста одинадцять гривень 00 коп.).

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,2 кв. м.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 147 (п`ять тисяч сто сорок сім гривень) 60 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області 07.10.1999 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Ірпінським МВ Управління ДМС України в Київській області 29.11.2012 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено: 24.07.2025 року.

Суддя А.В. Янченко