Справа №481/1378/21
Провадження № 22-ц/812/1153/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого -Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання -Носіковим І.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Солода Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Лопатюк Юлією Леонідівною

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Вжещ С.І., повний текст рішення складено 21 квітня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про встановлення факту, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , третя особи: Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області, ОСОБА_5 , про встановлення факту, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га (три земельні ділянки площею: 16,20 га, 0,39 га, 0.08 га), яка розташована на території Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

Стверджує, що вона є особою, яка прийняла в установленому законом порядку спадщину, відкриту 12 лютого 2006 року, за правом представлення, після смерті спадкодавиці ОСОБА_7 , як донька її сина ОСОБА_8 , який на момент відкриття спадщини вже помер (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ), так як 12 серпня 2006 року зверталась із заявою, яка була посвідчена нотаріально у Новоюр`ївській сільській раді Новобузького району Миколаївської області та направлена поштовою кореспонденцією до Казанківської нотаріальної контори Миколаївської області, яка на той час виконувала обов`язки Новобузької нотаріальної контори Миколаївської області.

Вказує, що приблизно у вересні 2006 року вона дізналась, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою спадкодавиці, як спадкоємець за законом другої черги.

Зауважує, що у Новобузькій державній нотаріальній конторі її повідомили, про те, що її заява про прийняття спадщини на адресу нотаріальної контори не надходила. Пізніше, у 2016 році від своєї мами вона довідалась про те, що ОСОБА_6 отримала спадщину, підробивши документи, і що насправді її заява була отримана Казанківською нотаріальною конторою Миколаївської області, у яку було внесено виправлення з її прізвища на прізвище ОСОБА_6 .

Звертає увагу, що 26 грудня 2006 року ОСОБА_6 незаконно, завдяки шахрайським діям та обману всіх заінтересованих осіб отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕМ № 489643 від 26 грудня 2006 року, зареєстроване в реєстрі за № 1508, та на підставі якого ОСОБА_6 видані зазначені вище державні акти на право власності на земельні ділянки.

Видачею цього свідоцтва порушені її права, як спадкоємця першої черги за правом представлення, так як саме вона, як спадкоємець першої черги за правом представлення, набула права на все спадкове майно після смерті своєї бабусі ОСОБА_7 , оскільки прийняла її, подавши у встановленому законом порядку відповідну заяву до нотаріальної контори.

Вважає, що так як спадщину прийняла особа, яка не мала на те права, з порушенням прав інших осіб, отримала свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно, то таке свідоцтво повинно бути визнано недійсним, та видане нове належному спадкоємцю. А також повинні бути визнані недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини у порядку спадкування за правом представлення спадкоємця за законом першої черги, після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на все її спадкове майно;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕМ № 489643 від 26 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1508, після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована в межах території Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що видане ОСОБА_6 ;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 601834, ЯГ № 601833, ЯГ № 601832 від 23 листопада 2007 року, видані Новобузькою райдержадміністрацією Черноус Лідії Спиридонівні на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕМ № 489643 від 26 грудня 2006 року на земельні ділянки кадастровий номер :01:000:0190 площею 16,20 га, кадастровий номер :05:000:0148 площею 0,39 га, кадастровий номер :04:000:0208 площею 0,08 га відповідно, розташовані на території Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №82, № 83;

- скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки кадастровий номер :01:000:0190 площею 16,20 га, кадастровий номер :05:000:0148 площею 0,39 га, кадастровий номер :04:000:0208 площею 0,08 га відповідно, розташовані на території Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №82, № 83.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла.

Ухвалами Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2023 року до участі в справі залучено правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 .

Наступними ухвалами цього ж суду від 13 листопада 2024 року замінено первісного відповідача ОСОБА_9 на ОСОБА_4 ; залучено у вказаній цивільні справі співвідповідачем - Новобузьку державну нотаріальну контору Миколаївської області.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про встановлення факту, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності відмовлено .

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначав, зі змісту рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року ( справа № 481/1399/16-ц) за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, а також рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 березня 2018 року, постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року ( справа № 481/916/17) за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 третя особа - Новобузька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини вбачається, що судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 дізналась про смерть свого батька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

А відтак станом на дату складання ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини (11 серпня 2006 року), як на те вона посилається в своєму позові, юридичних документів, які б підтверджували факт смерті батька ОСОБА_8 , а звідси підстав для успадкування нею (позивачкою) майно бабусі ОСОБА_7 за правом представлення, не було.

Цими рішеннями судів було встановлено та зроблено висновок про те, що позивач мала можливість своєчасно встановити факт смерті її батька, якби відшукувала його, та могла обґрунтовано звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за правом представлення.

Той факт, що ОСОБА_3 , не мала юридичних підтверджень смерті свого батька ОСОБА_8 пояснює незвернення її ні до суду, ні до інших органів з заявами про відновлення порушених, на її думку спадкових прав, аж до жовтня 2016 року, хоча про успадкування після смерті бабусі ОСОБА_7 сестрою спадкодавиці ОСОБА_6 їй було достовірно відомо з часу подання заяви про прийняття спадщини останньою.

У зв`язку з чим, єдиним спадкоємцем, який звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини була ОСОБА_6 , сестра спадкодавиці, яка на законних підставах 26 грудня 2006 року отримала свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, грошові вклади та майновий пай, що належали за життя ОСОБА_7 .

За такого, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 та відмови у задоволені цих вимог.

Також відмовлено у задоволенні похідних позовних вимог від первинної, а саме про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності, оскільки позивачкою не доведено факту прийняття спадщини.

Додатковим рішенням цього суду від 09 червня 2025 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

В апеляційні скарзі на рішення суду по суті спору представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Лопатюк Ю.Л. вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, зазначає, що заяву про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі ОСОБА_7 вона посвідчила та відправила поштою, проте в неї не зберіглась квитанція про відправку даної заяви, тому позивачка захищає своє порушене право на спадкування в судовому порядку.

Наголошує, що її пояснення в судових засіданнях судом першої інстанції не були взяті до уваги. А саме вона зазначала, що Новобузька Державно нотариально конторане працювала тому вона звернулась до найбільш територіально наближеної Казанківської державної нотариальної контори, де їй порадили звернутися до сільської ради, за місцем проживання спадкодавця і знаходження спадкового майна, аби не пропустити строк та посвідчити заяву та направила поштою.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не дослідив повно та всебічно безсторонньо витребувані докази, а саме Книги обліку та інформацію, які в ній містяться.

Також суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам встановленим у кримінальному провадженні № 0000610 від 19 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 358 КК України.

В рамках даної кримінальної справи постановою від 30 червня 2021 року винесеною дізнавачем СД відділення поліції № 1 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області було призначено судову технічну експертизу документів.

12 серпня 2021 року судовим експертом складено Висновок № СЕ-19/І15- 21/9360-ДД в якому встановлено, що в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївського обласного управління юстиції за 2006 рік, на сторінці 51, під порядковим номером справи - 206, у 6-й колонці з назвою «Прізвище, ім`я по батькові заявника» вносилися зміни до первинного змісту. В книзі обліку і реєстрації спадкових справ Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївського обласного управління юстиції за 2006 рік, на сторінці 51, під порядковим номером справи 206, у 5-й колонці з назвою «Прізвище ім`я по батькові» були виділені рукописні записи « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_6 », які виконувались в такій послідовності: спочатку « ОСОБА_3 », а далі шляхом дописки та виправлення деяких штрихів та елементів та елементів літер виконувались текст « ОСОБА_6 ».

Звертає увагу суду, що в цьому ж рядку 206 міститься назва документу «про прийняття спадщини».

Наголошує, що у спочатку у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївського обласного управління юстиції за 2006 рік була подана належним чином заява про прийняття спадщини ОСОБА_3 , а вже шляхом виправлення, злочинним шляхом змінено прізвище заявника на ОСОБА_10 .

Зазначає, що нею в межах шестимісячний строку було подано заяву про прийняття спадщини.

Звертаю увагу, що ОСОБА_6 є спадкоємицею другої черги - сестра спадкодавця, а позивач є спадкоємицею за правом представлення першої черги.

Зауважує, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_6 , а саме 26 грудня 2006 року, в неї були відсутні правові підстави, не підтверджено родинні зв`язки, а лише 27 квітня 2017 року рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області задоволено зустрічний позов ОСОБА_6 у справі № 481/1399/16-ц про встановлення факту родинних відносин на рівні сестер зі спадкодавцем.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції неправомірно було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову від 06 вересня 2022 року, де позивач просила накласти арешт на спірні земельні ділянки, що призвело до незаконного відчуження цих земельних ділянок третій особі під час розгляду справи - ОСОБА_4 , який в подальшому теж може їх незаконно відчужити, адже він ще на час купівлі достеменно володів інформацію щодо розгляду цієї справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , діючи через свого представника ОСОБА_11 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року без змін.

Зазначав, що жодного доказу на підтвердження обставин подання заяви на відкриття спадкової справи ОСОБА_3 до суду не надала.

Наголошував про відсутність вироку, яким би особа була засуджена за підроблення Книги обліку і реєстрації спадкових справ Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївського обласного управління юстиції за 2006 рік. Висновки експерта у кримінальному провадженні, як доказ, не мають наперед встановленої сили, а тому не мають і жодного відношення до цієї цивільної справи.

Треті особи правом на подачу відзиву не скористалися.

У судове засідання сторони та третя особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності відповідно до частини 2 статті 372 ЦУПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Лопатюк Ю.Л. апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Солод Р.Г. апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частковому задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії МК № 061843, виданого на підставі розпорядження Новобузької райдержадміністрації від 09.07.2003 року №647 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 235 від 29.11.2003 року 12 лютого 2006 року, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 16,67 га, яка розташована в межах території Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та складалася із трьох ділянок з кадастровими номерами: :01:000:0190, :05:000:0148, :04:000:0208 (т.1 а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (т.1 а.с.183).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй, крім іншого, нерухоме майно вищевказану земельну.

На час відкриття спадщини місце знаходження та перебування сина спадкодавця - ОСОБА_8 відомо не було. Лише 15 червня 2016 року позивач отримала свідоцтво про його смерть, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи №206/2006 до Новобузької держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 17 серпня 2006 року звернулася її рідна сестра спадкодавця ОСОБА_6 . При цьому зазначила про відсутність спадкоємців першої черги.

26 грудня 2006 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М. на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована в межах території Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, кадастрові номери: :01:000:0190, :05:000:0148, :04:000:0208.

23 листопада 2007 року ОСОБА_6 Новобузькою районною державною адміністрацією було видано: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 601834 року кадастровий номер :01:000:0190 площею 16.20 га, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 601833 кадастровий номер :05:000:0148 площею 0,39 га, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 601832 кадастровий номер :04:000:0208 площею 0,08 га., які розташовані на території Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані Державні акти зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 82, № 83 (т. 1 а.с.20,21,22)

Згідно інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 жовтня 2024 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0190 площею 16,2 га; :05:000:0148 площею 0,3922 га; :04:000:0208 площею 0,0824 г, що належали ОСОБА_6 , відчужені ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу( зареєстровані у реєстрі №72,73,74 від 27 січня 2022 року та за ним зареєстроване право власності на ці земельні ділянки ( т. 3 а..с.88-89,90-91,92-93,203-205).

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області справа № 481/1028/16-ц від 31 жовтня 2016 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Миколаєві (актовий запис про смерть № 1431 складений 24.03.1995 року), на рівні рідних доньки та сина.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Миколаєві (актовий запис про смерть № 1431 складений 24.03.1995 року), на рівні рідних доньки та сина.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у с. Новоюр`ївка Новобузького району Миколаївської області (актовий запис про смерть № 3 зроблений 14.02.2006 року) та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Миколаєві (актовий запис про смерть № 1431 складений 24.03.1995 року), на рівні рідних матері та сина (а.с. 14 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року ( справа №481/1390/16-ц) рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, Новобузька державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визначення свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання недійними державних актів на право власності на земельні ділянки скасовано та відмовлено у задоволені цих вимог ( т.1 а.с.37-40,41-42).

15 серпня 2017 року онука спадкодавиці ОСОБА_3 подала заяву до Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її баби ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

16 серпня 2017 (вих. № 683/02-31) державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М. винесено постанову про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій зазначено, що після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою її рідної сестри ОСОБА_6 Новобузькою державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведена спадкова справа № 206/2006. З дня відкриття спадщини до Новобузької нотаріальної контори заяв від ОСОБА_3 відносно спадкування не надходило, тому спадкоємцю, яка прийняла спадщину в установлені законом строки, а саме ОСОБА_6 26 груня 2006 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 у 2006 році у ОСОБА_3 не було законних підстав спадкувати по праву представлення, так як свідоцтво про смерть батька ОСОБА_3 ОСОБА_8 видане тільки у 2016 році (а.с. 17 т.1).

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 березня 2018 року № 481/916/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року, позов ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, Новобузька державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, залишено без задоволення(т.1 а.с.43-48).

Відповідно до копії висновку експерта, складеного в рамках кримінального провадження № 0000610 від 29 листопада 2019року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України за фактом підроблення офіційного документа.

Зі змісту висновку експерта вбачається, що в книзі обліку і реєстрації спадкових справ Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївського обласного управління юстиції за 2006 рік на сторінці 51, під порядковим номером справи 206, у 6-й колонці з назвою «Прізвище, ім`я, по батькові заявника вносилися зміни до первинного змісту, а саме були видалені рукописні записи « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_6 », які виконувались в такій послідовності спочатку « ОСОБА_3 », а далі шляхом дописки та виправлення деяких штрихів та елементів літер виконувався рукописний текст « ОСОБА_6 »(т. 1 а.с.26-30).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частиною 1 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкують за правом представлення.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 , вказувала, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 є її бабою, син останньої ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком, а тому має право на спадкування спірного майна за правом представлення. Спадщину після смерті спадкодавця вона прийняла, направивши на адресу Казанківської державної нотаріальної контори( яка на той час виконувала обов`язки Новобузької державної нотаріальної контори), посвідчену нотаріально Новоюрївської сільською радою Новобузьского району Миколаївської області заяву про прийняття спадщини в останній день строку на прийняття спадщини. Квитанції про направлення заяви у неї не збереглися.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №206-2006 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , яка розпочата 26 грудня 2006 року, 17 серпня 2006 року до Новобузької державною нотаріальною контори надійшла заява ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті вищевказаного спадкодавця, підпис якої було посвідчено 11 серпня 2006 року сільським головою Новоюр`ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі за №164. Заява надійшла засобами поштового зв`язку. Відправником на поштовому конверті зазначено «Новоюрївсьська сільська рада, с. Новоюрївка, Новобузького району Миколаївської області». Зареєстрована заява у Державній нотаріальній конторі за вхідним №398 від 17 серпня 2006 року.

Дійсно, в книзі реєстрації нотаріальних дій вказаної сільської ради за 2006 рік, яка була оглянута судом апеляційної інстанції за №164 зазначено про посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 підпису на заяві. Проте це не спростовує той факт, що із заявою про прийняття спадини у визначений законом шестимісячний строку до державної нотаріальної контори звернулася саме ОСОБА_6 .

Із матеріалів справи, що переглядається вбачається, що 28 листопада 2019 року до Новобузького ВП ГУНП України в Миколаївській області надійшли матеріалами щодо звернення ОСОБА_14 , в інтересах ОСОБА_3 , за фактом підроблення документів під час отримання спадщини на земельну ділянку в межах території Новоюрївської сільсько ради Новобузського району Миколаївської області та зареєстровані в єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000610. В ході досудового розслідування 10 червня 2021 року на підстав ухвали слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області проведено тимчасовий доступ до оригіналу Книги обліку і реєстрації спадкових справ, заведеної Новобузькою державною нотаріальною конторою Миколаївської області за 2006 рік.

Відповідно до висновку експерта від 12 серпня 2021 року №СЕ-19/115-21/9360-ДД вбачається, складеного а межах цього кримінально провадження, що в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївського обласного управління юстиції за 2006 рік на сторінці 51, під порядковим номером справи 206, у 6-й колонці з назвою «Прізвище, ім`я, по батькові заявника вносилися зміни до первинного змісту, а саме були видалені рукописні записи « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_6 », які виконувались в такій послідовності спочатку - « ОСОБА_3 », а далі шляхом дописки та виправлення деяких штрихів та елементів літер виконувався рукописний текст « ОСОБА_6 »(т. 1 а.с.26-30).

У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі №752/21411/17 зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

У постанові Верхового Суду від 05 лютого 2020 року у справі №461/3675/17 зазначено, що статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, 15 квітня 2021 року в постанові Верховного Суду у справі №759/15556/18 зазначено, що у випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, сторона не позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи.

Можливість використання в як доказів (одного з доказів) при розгляді іншої справи, виконаних у кримінальному провадженні висновків експертиз, підтверджено Верховним Судом про розгляді справ №678/364/15-4 (постанова від 17.10.2019 року), №461/3675/17 (постанова від 05.02.2020 року), та №9901/740/18 (постанова від 10.03.2020 року).

А відтак, висновок експерта, підготовлений в межах кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням цивільного-, господарського-, адміністративного-процесуального закону, якщо експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному, господарському, адміністративному провадженні, навіть незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі ще не ухвалений.

Між тим, з огляду на викладене, апеляційний суд не бере до уваги як доказ вищевказаний висновки експерта, проведений в межах кримінального провадження.

Відповідно до копії сторінки 51 « Книги обліку і реєстрації спадкових справ Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївського обласного управління юстиції за 2006 рік, яка наявна у матеріалах справи, у записі під порядковим номером справи 206, у 6-й колонці з назвою «Прізвище, ім`я, по батькові заявника» є виправлення в написанні прізвища, імені та по - батькові особи, яка звернула із заявою до нотаріальної контори. Зважаючи на те, що в матеріалах спадкової справи міститься заява саме ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_7 , і така заява надійшла до нотаріальної контори від Новоюрївської сільської ради, то іншого прізвище в цій графі ніж « ОСОБА_6 » взагалі не могло і бути.

А відтак таке спростовує факт звернення саме ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини ( т.1 а.с.32). На думку колегії суддів, виправлення, які містяться цій графі, з огляду на письмові докази, підтверджують, що виправлення було здійснено навпаки з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_3 », а не як встановив експерт.

Тому факт прийняття спадщини в контексті обраної позивачем позиції є недоведеним.

Обставини не прийняття позивачем ОСОБА_3 спадщини після смерті її баби ОСОБА_7 , а саме не звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, підтверджуються також і рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року ( справа №481/1390/16-ц), яким рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання недійними державних актів на право власності на земельні ділянки скасовано та відмовлено у задоволені цих вимог, рішенням Новобузського районного суду Миколаївської області від 05 березня 2018 року, яке постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року (справа № 481/916/17) за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , яким у задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Більш із вказаних рішень вбачається, що станом на дату складання ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини - 11 серпня 2006 року, як на те вона посилається в своєму позові, юридичні документи, які б підтверджували факт смерті батька ОСОБА_8 не мали. А відтак підстав для звернення її до нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини за правом представлення не було.

Цими рішеннями судів також встановлено, що позивач мала можливість своєчасно встановити факт смерті її батька, якби відшукувала його, та могла обґрунтовано звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за правом представлення.

Той факт, що ОСОБА_3 , не мала юридичних підтверджень смерті свого батька ОСОБА_8 пояснює і її незверення ні до суду, ні до інших органів з заявами про відновлення порушених, на її думку спадкових прав, аж до жовтня 2016 року, хоча про успадкування після смерті бабусі ОСОБА_7 сестрою спадкодавиці ОСОБА_6 їй було достовірно відомо з часу подання заяви про прийняття спадщини останньою.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, доводи позивача про те, що вона прийняла спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки не спростовують обставин, які встановлені рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року ( справа №481/1390/16-ц),, рішенням Новобузського районного суду Миколаївської області від 05 березня 2018 року, яке постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2018 року рішенням, які має преюдиційне значення для цієї справи.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Враховуючи наявні у матеріалах докази у їх сукупності, а також позицію іншого спадкоємця, яка в установлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та приймала участь у судових засіданнях через свого представника, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати позивача такою, що прийняла спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_3 просила суд встановити юридичний факт прийняття нею спадщини в порядку спадкування за правом представлення спадкоємця за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на все її спадкове майно.

Колегія суддів зауважував, що для захисту свого права на спадщину законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкоємцем (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 522/21808/18 (провадження № 61-17920св23)).

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені вимоги про встановлення факту прийняття спадщини у справі позовного провадження про визнання свідоцтва про право на спадщину є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту прийняття спадщини у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують належний захист прав у спірних правовідносинах, а є лише підставою для вирішення спору між спадкоємцями щодо спадкового майна. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).

Якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право власності), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від права власності, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Позивач, яка знала про відсутність батька тривалий час, будь-яких дій щодо його розшуку як до відкриття спадщини, так і після відкриття не приймала, з 2006 року своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на прийняття спадщини чи оспорювати отримання спадкоємцем другої черги свідоцтва про право на спадщину, погодилася з прийняттям спадщини відповідачем ОСОБА_6 . Лише після того як дізналися про смерть батька у травні 2016 року почала ставити питання про поновлення своїх спадкових прав. Після відмови у задоволені позову : справа №481/1390/16-ц - про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання недійними державних актів на право власності на земельні ділянки; справа № 481/916/17 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, змінила свою позицію, зазначаючи про те, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, звернулася до суду з цим позовом. Така поведінка позивача суперечить добросовісності, оскільки не відповідає попереднім заявам та поведінці сторони.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованим доводи позивача про прийняття нею спадщини після смерті баби ОСОБА_7 , та такими, що суперечать принципу добросовісності та чесній, ділові практиці.

Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно з підпунктом 4.9 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.

Тобто, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним в тому випадку, коли спадкоємець, якому таке свідоцтво видане, не має права на спадкування. Зокрема йдеться про випадки, коли відпала підстава закликання відповідача до спадкування.

У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у строки визначені статтю 1270 ЦК України з часу відкриття спадщини 12 лютого 2006 року не зверталася, у наданні додаткового строку на прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_7 відмовлено, спадщину після смерті останньої прийняла її рідна сестра ОСОБА_6 , та отримала свідоцтво про право на спадщину на належне спадкодавцеві майно, в тому числі і спірні земельні ділянки.

Оскільки позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів того, що на час відкриття спадщини вона мала право на спадкування за законом в порядку представлення за спадкоємцем першої черги, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність її порушеного права, пов`язаного з позбавленням її можливості здійснити (реалізувати) свої приватні (цивільні), в даному випадку - спадкові права повністю або частково.

Наразі є таким, що набрало законної сили судове рішення, яким позивачці відмовлено у задоволенні її позову про надання додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . Саме вказане є першочерговим та визначальним для правильного вирішення теперішньої справи.

За умови відсутності порушених, невизнаних або оспорених прав (інтересів) ОСОБА_3 , за захистом яких позивачка звернулася до суду, саме таке є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Оскільки позивачу не надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, то видача ОСОБА_6 , яка є спадкоємцем другої черги, спірного свідоцтва про право на спадщину не є протиправним, оскільки не порушує правила черговості спадкування за законом та права позивача як спадкоємця першої черги в порядку представлення після смерті батька.

Колегія суддів надає оцінку законності рішення суду першої інстанції, виходячи з наведених у позовній заяві обґрунтувань, що ОСОБА_6 є спадкоємцем другої черги, яка прийняли спадщину у встановлений законом строк та спосіб.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність на час видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину доказів родинних зв`язків відповідача (спадкоємців другої черги) зі спадкодавцем, а саме рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року, оскільки про таке має стверджувати та доводити лише особа, спадкові права якої порушені (оспорені).

Щодо залучення співвідповідачем Новобузьку державну нотаріальну контору.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що ОСОБА_3 не довела порушення своїх прав внаслідок видачі ОСОБА_6 оспорюваного свідоцтвом та прийняття спадщини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 13 листопада 2022 року до участі у справі в якості відповідача було залучено Новобузьку державну нотаріальну контору, державним нотаріусом якої було видано свідоцтво про право на спадщину від 26 грудня 2006 року.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач не обґрунтовує недійсність свідоцтва про право на спадщину неправомірними діями державного нотаріуса та держаної нотаріальної контори. Суд першої інстанції, розглядаючи вказаний спір відмовив у задоволенні вимог до нотаріальної контори по суті.

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним таких односторонніх правочинів як:

- видача довіреності належним відповідачем є особа, яка видавала довіреність, а не нотаріус чи нотаріальна контора;

- прийняття спадщини належним відповідачем є особа, яка приймає спадщину, а не нотаріус чи нотаріальна контора.

В цій справі, суд першої інстанції відмовили в частині позовних вимог до нотаріальної контори з інших мотивів, а тому судові рішення в цій частині підлягають зміні в мотивувальній частин.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до Новобузької державної нотаріальної контори, оскільки остання не є належним відповідачем у спірних правовідносин. У задоволені вимог до ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, державних актів на земельну ділянку та скасування реєстрації права власності теж належить відмовити, оскільки вимога про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний належний захист прав у спірних правовідносинах, а є лише підставою для вирішення спору між спадкоємцями. Підстав для недійсності свідоцтва про право на спадщину не встановлено на момент його видачі. А відтак відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову, проте помилилися щодо мотивів такої відмови. Тому оскаржене судове рішення належить змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги представник апелянта щодо неправомірної відмови судом першої інстанції у задоволені заяви про забезпечення позову від 06 вересня 2022 року, що привело до незаконного відчуження спірних земельних ділянок не заслуговують на увагу.

Так, пунктами 4, 5 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову; зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення.

За матеріалами справи 06 вересня 2022 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.( т.1 а.с.228-229).

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2022 року у її задоволені відмовлено( т.1 а.с.231-233). І в цій же ухвалі в судом роз`яснено право на апеляційну оскарження у визначені цивільним процесуальним законодавством строк. Ні позивач, ні її представник таким правом не скористалися, а відтак у колегії суддів відсутні підстави для надання оцінки обґрунтованості чи необґрунтованості висновків суду першої інстанції при вирішенні цієї заяви.

Інші доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене частково з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо його ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

У зв`язку із наведеним апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково; рішення суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови; а в іншій частині залишити без змін.

Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення, але лише у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Лопатюк Юлією Леонідівною, задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 липня 2025 року.