Справа № 357/9335/24
Провадження № 2-др/357/77/25
У Х В А Л А

іменем України

24 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участю секретаря - Махненко Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква заяву адвоката Сологуб Артема Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості права на спадкування та визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання,

В С Т А Н О В И В:

30.06.2025 за вх. № 36584/25 судом отримано від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Сологуб Артема Михайловича заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості права на спадкування та визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання.

Вказана заява мотивована тим, що 27.06.2025 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості права на спадкування та визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання, Білоцерківським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з положеннями статі 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України ( справа про право на правову допомогу ), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Згідно зі ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Згідно актів приймання-передачі наданої правничої допомоги від 27 червня 2025 року адвокат Сологуб А.М. надав, а клієнти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 прийняли послуги відповідно договорів про надання правничої допомоги № 16/07 від 22.07.2024 та № 29/04 від 05.04.2024, вартість послуг 41 600 грн та 41 600 грн ( всього 83 200 грн ), вартість послуг, зазначених в п. 2 актів підлягає оплаті в повному обсязі протягом трьох календарних днів з дня підписання актів.

Тобто, в матеріалах справи містяться докази, договірних відносин адвоката та відповідачів, а також Акт приймання-передачі послуг за якими відповідачі мають сплатити адвокату гонорар в розмірі 83 200 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_3 понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 83 200 гривень.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеного складу суду від 30.06.2025, головуючим суддею визначено Орєхова О.І.

Відповідно до контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, зазначені матеріали були отриманні суддею 01.07.2025.

Частина 3 статті 270 ЦПК України передбачає, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Ухвалами судді від 01.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та призначено розгляд на 15.07.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

15.07.2205 за вх. № 39457 судом від ОСОБА_3 отримано клопотання, в якому просила залишити заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду та закрити провадження, мотивуючи тим, що вищевказана заява на її адресу не направлялась та відсутні докази її направлення.

За клопотанням ОСОБА_3 в судовому засіданні 15.07.2024, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення понесених судових витрат, відкладено на 24.07.2025.

24.07.2025 учасники не з`явились, повідомлені належним чином.

Так, ОСОБА_3 повідомлена належним чином, про що в справі міститься розписка.

24.07.2025 за вх. № 41562 судом отримано від ОСОБА_6 заява, в якій просив провести розгляд даної справи без участі відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхнього представника адвоката Сологуб А.М. Заяву про стягнення судових витрат підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Гавриленко Роман Миколайович був повідомлений належним чином, про що свідчить Довідка про доставку електронного документу у вигляді «Судова повістка про виклик до суду», яка доставлена до електронного кабінету 15.07.2025.

Третя особа державний нотаріус другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук була повідомлена про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення належним чином та завчасно, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове рекомендоване повідомлення про вручення.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України судом були належним чином повідомленими учасники про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення та завчасно.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

В свою чергу, ОСОБА_6 , який є представником відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Оскільки учасники справи повідомлені належним чином, суд вважає можливим провести судове засідання та розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України ).

Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками, матеріали справи, дійшов таких висновків.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості права на спадкування та визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання, залишені без задоволення.

Зазначене судове рішення на час розгляду даної заяви про ухвалення додаткового судового рішення не набрало законної сили.

За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, як вже зазначалось, така заява має бути озвучена до закінчення судових дебатів у справі (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).

Так, в судовому засіданні 27.06.2025 представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Сологуб А.М. повідомляв суд, що докази понесення його клієнтами витрат на правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення судом судового рішення.

Тобто, з боку сторони відповідача ( представника ) у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України було зроблено відповідну заяву.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначена заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу була отримана судом 30.06.2025, що підтверджується відповідним штампом суду, отримана суддею відповідно до контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді 01.07.2025, тобто в строк п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі ( судове рішення ухвалено 27.06.2025, а заява подана 30.06.2025 ).

Отже, як зазначено вище, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2025 позовні вимоги позивача були залишенні без задоволення. Проте, ця обставина сама по собі не може свідчити про те, що відповідач не може взагалі звернутись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати, оскільки згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.

Тож подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21 (провадження № 61-11044св22 ).

В зазначені постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що докази понесення витрат на правничу допомогу є складовими заяви про ухвалення додаткового рішення у справі та до заяви підлягали застосуванню правила статті 183 ЦПК України та відповідні процесуальні наслідки у разі недотримання вимог процесуального закону щодо форми та порядку подання такої заяви.

Суд апеляційної інстанції встановив, що до заяви ОСОБА_1 не додано доказів направлення (надання) іншим учасникам справи копії заяви про ухвалення додаткового рішення разом із додатками, доданими до неї та, як наслідок, виснував про наявність підстав для відмови в ухваленні додаткового рішення у справі на підставі частини дев`ятої статті 83 ЦПК України.

За правилами частини дев`ятої статті 83 ЦПК України суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Порівняльний аналіз правил частини дев`ятої статті 83 ЦПК України та частини четвертої статті 183 ЦПК України дає підстави для висновку, що правило частини дев`ятої статті 83 ЦПК України застосовується у разі подання до суду безпосередньо доказів, а правило частини четвертої статті 183 ЦПК України - у разі подання до суду заяв, клопотання чи заперечення, у тому числі і з доданими до них додатками на підтвердження вимог цих заяв, клопотань, заперечень.

Верховний Суд врахував, що у справі, яка переглядається, позивач подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додала додатки - докази понесення витрат на правничу допомогу, які є складовими заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому до такої заяви підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 183 ЦПК України щодо подання заяв, а не правило частини дев`ятої статті 83 ЦПК України щодо подання доказів.

Тож, застосовуючи до спірних процесуальних правовідносин правило частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, апеляційний суд не врахував, що докази понесення витрат на правничу допомогу є додатками до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, а тому під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви суд мав керуватися правилами статті 183 ЦПК України, зокрема і застосовувати наслідки недотримання таких правил як неподання доказів направлення копії заяви разом із додатками іншим учасникам справи - повернення заяви без розгляду, що відповідає правилу частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали докази надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі № 906/977/19, від 01 вересня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456ск21), від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 (провадження № 61-8952св22) на стадії касаційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, у даній справі, відповідачі ( їх представник ) звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про відшкодування витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по суті спору, до якого додав докази їх понесення.

Тож у такій правовій процесуальній ситуації суд має оцінювати заяву про ухвалення додаткового рішення на її відповідність вимогам статті 183 ЦПК України та у разі недотримання таких процесуальних вимог застосувати відповідні процесуальні наслідки, передбачені у частині четвертій статті 183 ЦПК України, що відповідає наведеним правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) та сталій судовій практиці Верховного Суду під час вирішення питання про прийняття до розгляду заяв про ухвалення додаткового рішення, поданих до суду касаційної інстанції.

Тому, до поданої представником відповідачів адвокатом Сологуб А.М. заяви підлягають застосуванню правила статті 183 ЦПК України та відповідні процесуальні наслідки у разі недотримання вимог процесуального закону щодо форми та порядку подання такої заяви, оскільки докази понесення витрат на правничу допомогу є складовими заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, а не подані окремо на підтвердження понесення таких витрат.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою, судові витрати понесені відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на правову допомогу підтверджуються наявними в матеріалах справи наступними документами: Договором про надання правничої (правової) допомоги за № 16/07 від 22.07.2024; Договором про надання правничої (правової) допомоги за № 29/04 від 05.04.2024; Додатковою угодою № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги за № 29/04 від 05.04.2024; Актом приймання-передачі наданої правничої ( правової ) допомоги від 27.06.2025; Додатковою угодою № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги за № 16/07 від 22.07.2024; Актом приймання-передачі наданої правничої ( правової ) допомоги від 27.06.2025.

Отже, відповідачами доведено понесення останніми витрат на правову допомогу при розгляді вищевказаної справи.

Однак, звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення з долученими доказами понесення таких витрат на правову допомогу, останнім ( адвокатом відповідачів ) не було додано підтвердження направлення вказаної заяви разом із доказами на адреси інших учасників справи, в тому числі позивачу, що позбавило позивача можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України.

Тому, з урахуванням наведеного та враховуючи позиції викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку про повернення вищевказаної заяви представника відповідачів без розгляду, що відповідає правилу частини четвертої статті 183 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 6, 12, 13, 14, 83, 128, 133, 137, 183, 211, 247, 258, 263, 270, 353, 355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Сологуб Артема Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Марина Мельничук про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості права на спадкування та визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання, повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24 липня 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов