Провадження 2/193/198/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 липня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Оселедець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним (укладеним) та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст позовних вимог.

06.02.2025 представник позивача Мудраченко В.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з вищевказаним цивільним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказує, що чоловік позивачки - ОСОБА_3 придбав 21.10.1983 у ОСОБА_4 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Кам`янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за р./№ 54.

На виконання правочину ОСОБА_3 було сплачено продавцю ОСОБА_4 повну вартість будинку, після цього остання звільнила житловий будинок. Сторони домовилися, що договір купівлі-продажу вони посвідчать у нотаріуса пізніше. Однак продавець ОСОБА_5 відмовлявся виконати подальші дії з нотаріального посвідчення, а її фізична відсутність позбавила ОСОБА_3 в подальшому звернутись до нотаріуса за нотаріальною дією з посвідчення договору купівлі-продажу.

На даний час всі сторони за цим договором померли, у зв`язку з чим позивачка, як дружина набувача за цим договором, позбавлена можливості як нотаріально посвідчити цей договір, так і успадкувати вказаний будинок після смерті чоловіка ОСОБА_3 у органах нотаріату, тому представник позивача просив суд визнати вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачкою право власності на вищевказаний житловий будинок у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі.

07.02.2025 за ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, оскільки вона була подана до суду з порушенням вимог ст. 175,177 ЦПК України (а.с.67).

12.02.2025 за ухвалою суду, після усунення недоліків позову, провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.72).

За цією ж ухвалою, в порядку підготовки справи до судового розгляду, постановлено витребувати: із Софіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повний витяг із актового запису про смерть ОСОБА_4 , а також з Третьої криворізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4

25.03.2025 за ухвалою суду постановлено витребувати у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т. М. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 (а.с.89).

03.06.2025 за ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті (а.с.121).

Представник позивача ОСОБА_1 на судовий розгляд справи не з`явився, проте надав до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його та позивачки відсутності. Заявлені ним вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, однак подав до суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника селищної ради, заперечень проти задоволення позову не має (а.с.81).

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 21 жовтня 1983 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що належав продавцю на підставі свідоцтва про спадщину, виданого Софіївською державною нотаріальною конторою 22 грудня 1982 року за р./№ 1026 та зареєстрованого в погосподарській книзі Кам`янської сільської ради за № 186 (а.с.10).

Вказаний договір був зареєстрований 21 жовтня 1983 виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за р./№ 54. Між сторонами були погоджені всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність позивачу, оформлення договору купівлі-продажу (а.с.6).

На виконання правочину покупцем було сплачено продавцю повну вартість будинку в сумі 5 000 руб., а продавець на підтвердження правочину передав ключі від нього покупцю, і з того часу покупець заселився у придбаний будинок і став користуватися ним.

Так із відомостей, що містяться у витягах із погосподарських книг с. Вишневе за період 1986 по 2011 рік визначено, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 головою домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 по 2009 рік був ОСОБА_3 , до складу членів його сім`ї входила дружина, позивачка у справі ОСОБА_2 та їхні спільні двоє дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 46-50).

Також, з витягів із погосподарської книги вищевказаного домоволодіння за період 2016 по 2025 рік вбачається, що у вищевказаному домоволодінні, після смерті ОСОБА_3 , господарем вже стала позивачка у справі ОСОБА_2 (а.с. 51-52).

За даними довідки Кам`янського старостинського округу виконкому Софіївської селищної ради, позивачка ОСОБА_2 має у користуванні земельну ділянку площею 0,23 га для обслуговування згаданого вище домоволодіння (а.с.44).

Відповідно до акту обстеження Софіївської селищної ради від 27.11.2024, по АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає з 1983 року позивачка ОСОБА_2 , а пізніше також її донька ОСОБА_6 , 1984 р.н. та онук ОСОБА_8 , 2011 р.н. (а.с.45).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

При вирішенні даного позову підлягають норми матеріального права, що діяли на момент укладання договору купівлі-продажу, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

До 01 січня 2004 року в Україні діяв Цивільний кодекс Української СРСР 1963 року, згідно якого повинні вирішуватись дані правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, що дає підставу для визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, оскільки усі його істотні обставини виконано та є підставою для визнання за позивачем права власності на нього.

Відповідно до інформації, наданої Софіївським відділенням КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 20.11.2024 за № 218, вбачається, що право власності за житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с. 41).

Вказане домоволодіння відсутнє також згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.42)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер покупець за вищевказаним спірним договором - ОСОБА_3 (а.с.8), а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла продавець ОСОБА_4 (а.с.82).

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після смерті ОСОБА_4 відкрита спадкова справа за № 13/2017, що заведена 08.08.2017 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М. У межах цієї спадкової справи видавалися спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця, проте спірний будинок охоплений спадковою масою не був та відповідно жодним із спадкоємців не успадковувався (а.с.114)

З огляду на вищевказане суд доходить висновку, що з часу смерті ОСОБА_4 і до цього часу, тобто за 8 років, жодним із їх спадкоємців не порушувалося питання щодо успадкування цього будинку. Тобто, потенційним спадкоємцям померлої ОСОБА_4 було відомо, що за життя остання продала спірний житловий будинок, а відсутність інформації про реєстрацію права власності у державному реєстрі прав та у БТІ тільки підтверджує той факт, що протягом 8 років після її смерті будинок ніким з її спадкоємців не успадкований та не визнаний відумерлою спадщиною.

Судом встановлено, що позивачка близько 42 років відкрито, безперешкодно володіла цим будинком на правах власника, про що свідчить матеріали справи, вона разом з чоловіком покращили умови житла, однак були позбавлені можливості належним чином зареєструвати своє право власності на даний житловий будинок позасудовим шляхом.

Таким чином на даний час відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу фактично позбавляє позивача права власності на придбане нерухоме майно.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, чинного на період виникнення договірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст.227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

На підставі ч. 2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно положень ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Положеннями ч.1 ст. 203 ЦК України передбачено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 21.10.1983, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою ОСОБА_2 , не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Позивач знав, що вказаний договір належить нотаріально оформити, але через відмову продавця явки його до нотаріальної контори та подальшою його смертю у 2017 році, а також смертю покупця ОСОБА_3 ще раніше у 2009 році унеможливило це зробити.

Укладений між вищевказаними покупцем і продавцем договір купівлі-продажу житлового будинку не містить в собі протизаконних умов. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцю обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок і користувався ним щонайменше з 1983 року по день його смерті 2009 рік), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, передала покупцю будинок в користування).

Також після смерті покупця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кот Л.І. зареєстрована спадкова справа № 176/2024 (а.с.7), з якої видно, що позивачка, як дружина спадкодавця, а також діти останнього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прийняли все належне йому майно у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Проте, на відміну від дружини спадкодавця, його вищевказані діти з аналогічним позовом до суду не зверталися.

Між тим, у зв`язку з відсутністю необхідного правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на вищевказане нерухоме майно, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кот Л.І., винесено постанову від 22.11.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі спадкоємниці, позивачці у справі ОСОБА_2 , свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок (а.с.6).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_2 являючись спадкоємницею за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , в силу положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України має право на успадкування належної останньому вищезазначеного житлового будинку.

Таким чином, суд дійшов переконання, що визнання відповідачем пред`явленого до неї позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки встановлені при судовому розгляді обставини та сукупність досліджених доказів, вказують суду на обґрунтованість та законність заявлених позивачем вимог.

Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст. 259, 263-265,268, 354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним (укладеним) та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом, - задовольнити повністю.

Визнати дійсним (укладеним) договір купівлі-продажу житлового будинку, з господарськими будівлями та будівельними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , що укладений 21 жовтня 1983 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 і зареєстрований виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 21.10.1983 за р./№ 54.

Визнати за ОСОБА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 , загальною площею 59,1 м.2, житловою площею 41,6 м.2, із господарськими будівлями та будівельними спорудами: погребом, позначеному у технічному паспорті літерою "В", площею 2,6 м2; вбиральнею - "Г", площею 1,5 м.2; криницею - "І"; огорожею - "№1" та воротами - "№2", загальною вартістю 140 500 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Софіївська селищна рада, , місцезнаходження: бульвар Шевченка, буд. 19, сел. Софіївка Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, 53100.

Повний текст рішення суду складено 22 липня 2025 року.

Суддя О. В. Томинець