Номер провадження: 22-ц/813/6144/25
Справа № 523/1589/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року, у складі судді Кисельова В.К.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 26524 гривні 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , з 30.09.1995 р. по 20.12.2022 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі з відповідачем народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Суворовського районного суд міста Одеси від 25.07.2023 року по справі № 523Ї/4784/22 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 гривень, щомісячно.

Позивачка стверджує, що Відповідач аліменти сплачує нерегулярно, розмір аліментів не достатній для забезпечення належного рівня розвитку дитини та для лікування дитини.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2024 року по справі № 523/14566/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнуто з відповідача додаткові витрати за надані стоматологічні послуги доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10 225,00 гривень, за період з 30.04.2022 до 04.07.2023.

14.07.2020 лікарем стоматологом КНП «Стоматологічної поліклініки № З ОМР, у зв`язку встановленням донці діагнозу «глибокий травматичний прикус» було надано направлення на панорамний знімок щелепи та рекомендовано лікування у лікаря - ортодонта, що підтверджується копією немедичної картки стоматологічного хворого № 3835 та панорамним знімком щелепи від 27.04.2022 .

Згідно довідки ТОВ «КЛІНІК ЇМ ЦЕНРУМ» від 16.12.2024, дитина продовжує ортодонтичне лікування, з діагнозом: глибокий травматичний прикус.

Станом на час звернення до суду неповнолітня донька продовжує лікування в ТОВ «КЛІНІК ІМ ЦЕНРУМ», згідно довідки № 19 від 16.12.2024 року доньці надавались послуги щодо лікування зубів в період з 11.08.2023 року по 16.12.2024 року, а саме:

- заміна лігатур та дуг на метало брекетові системи (11 разів) - вартість робіт 10550,00 гривень,

-пластика вуздечки губи - вартість робіт 1000,00 гривень;

-профілактика чищення апаратом EMS - 1500,00 гривень .

Загальна вартість послуг з лікування зубів склала 13050,00 гривень.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 1/2 частина витрат на лікування неповнолітньої дитини, а саме 6525 ,00 гривень.

Позивачкою також витрачені кошти на оплату навчання дитини в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова на факультеті романо-германської філології денної форми навчання згідно Договору № 035.041-1-170-2024 (додаток № 1 та Додаток №2 ).

Відповідно довідки виданої Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова 01 вересня 2024 року за № 06.05.135, ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу факультету романо-германської філології денної форми навчання, спеціальності 035.041 Філологія. Германські мови та літератури (перекладач включно). Перша англійська. Зарахована за наказом № 08-04 від 14.08.2024 року. Термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2028 року . Програма підготовки бакалавра,контракт.

Пунктом 5.2 договору № 035.041-1-170-2024 (Додаток №2 ) передбачено, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 159 992.00 гривень, що дорівнює за перший рік навчання 39998,00 гривень, така сума за навчання передбачена за другий, третій та четвертий рік навчання.

Позивачкою сплачено за перший рік навчання дитини - 39999,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № ПН 174 від 20.08.2024 року на суму 19999,00 гривень та платіжною інструкції на переказ готівки № ПН 479 від 17.12.2024 року - 19999,00 гривень.

Таким чином, додаткові витрати на навчання дитини в платному навчальному закладі за перший рік навчання становлять 39998,00 гривен, а відтак з відповідача підлягає стягненню 1/2 частина витрачених коштів на навчання дитини, а саме 19 999,00 гривень.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 просив відмовити в її задоволенні. Так, відповідач посилається на те, що позивачкою не надано документи, які підтверджують, що послуги з лікування були оплачені позивачкою. Окрім того, відсутні докази необхідності лікування дитини. Відповідач заперечував проти стягнення витрат на навчання дитини, оскільки ці витрати не є додатковими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати пов`язані, з утриманням дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 26524 гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою документально доведені витрати, які вона просить стягнути з відповідача, а отже посилання відповідача, що відсутні доказів здійснення оплати спростовано належними доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Христюк Ю.Г., діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.04.2025 скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, щодо необхідності лікування зубів, направлення лікаря, будь-які висновки з історії хвороби та медичної картки. Позивачем було порушено строки долучення доказів до матеріалів справи. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про понесення додаткових витрат. Крім того, апелянт зазначає, що не відноситься до додаткових витрат навчання дитини з метою здобуття професійної освіти.

Позиція позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила в її задоволенні відмовити.

Вказувала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом обґрунтовано визнано, що витрати пов`язані з лікуванням та навчанням є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1, 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (стягнення додаткових витрат на утримання дитини) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 , з 30.09.1995 по 20.12.2022 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі з відповідачем народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25.07.2023 по справі № 523/4784/22 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 гривень, щомісячно.

Позивачка стверджує, що Відповідач аліменти сплачує нерегулярно, розмір аліментів не достатній для забезпечення належного рівня розвитку дитини та для лікування дитини.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2024 року по справі № 523/14566/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнуто з відповідача додаткові витрати за надані стоматологічні послуги доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10 225,00 гривень, за період з 30.04.2022 до 04.07.2023.

14.07.2020 лікарем стоматологом КНП «Стоматологічної поліклініки № З ОМР, у зв`язку встановленням донці діагнозу «глибокий травматичний прикус» було надано направлення на панорамний знімок щелепи та рекомендовано лікування у лікаря - ортодонта, що підтверджується копією немедичної картки стоматологічного хворого № 3835 та панорамним знімком щелепи від 27.04.2022.

Згідно довідки ТОВ «КЛІНІК ЇМ ЦЕНРУМ» від 16.12.2024, дитина продовжує ортодонтичне лікування, з діагнозом: глибокий травматичний прикус.

Станом на час звернення до суду неповнолітня донька продовжує лікування в ТОВ «КЛІНІК ІМ ЦЕНРУМ», згідно довідки № 19 від 16.12.2024 доньці надавались послуги щодо лікування зубів в період з 11.08.2023 по 16.12.2024, а саме:

- заміна лігатур та дуг на метало брекетові системи (11 разів) - вартість робіт 10550,00 гривень,

-пластика вуздечки губи - вартість робіт 1000,00 гривень;

-профілактика чищення апаратом EMS - 1500,00 гривень .

Загальна вартість послуг з лікування зубів склала 13050,00 гривень.

Факт надання медичних послуг, а також оплати підтверджується наявними у справи копії чеків, а також листом ТОВ «КЛІНІК ЇМ ЦЕНРУМ» від 25.04.2025 на ухвали суду про витребування доказів.

Позивачкою також витрачені кошти на оплату навчання дитини в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова на факультеті романо-германської філології денної форми навчання згідно Договору № 035.041-1-170-2024 (додаток № 1 та Додаток №2 ).

Відповідно довідки виданої Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова 01 вересня 2024 року за № 06.05.135, ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу факультету романо-германської філології денної форми навчання, спеціальності 035.041 Філологія. Германські мови та літератури (перекладач включно). Перша англійська. Зарахована за наказом № 08-04 від 14.08.2024. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028. Програма підготовки бакалавра,контракт.

Пунктом 5.2 договору № 035.041-1-170-2024 (Додаток №2 ) передбачено, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 159 992.00 гривень, що дорівнює за перший рік навчання 39998,00 гривень, така сума за навчання передбачена за другий, третій та четвертий рік навчання.

Позивачкою сплачено за перший рік навчання дитини - 39999,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № ПН 174 від 20.08.2024 на суму 19999,00 гривень та платіжною інструкції на переказ готівки № ПН 479 від 17.12.2024 - 19999,00 гривень.

Факт оплати навчання підтверджується довідкою Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова № 18_ВК-130/с від 15.04.2025, а також копіями платіжних інструкцій від 20.08.2024 та 17.12.2024.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку під час розгляду справи про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину пов`язаних з навчанням.

Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та відхилення/прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст. 185 СК України).

Згідно постанови КЦС ВС від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19, аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка вказувала, що вказані витрати пов`язані з проходженням лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та наявності в неї діагнозу «глибокий травматичний прикус», та витрати на оплатне навчання дитини в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 серпня 2020 року у справі N 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно усталеної судової практики, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). В постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року в справі № 760/10847/20-ц (провадження № 61-12256св22) вказується, що Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 вказує, що позивачкою не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, однак колегія суддів не може погодитись із вказаними твердженнями апелянта.

В матеріалах справи наявна довідка про проходження медичного огляду у лікаря-стоматолога видана 16.12.2024 ТОВ «Клінік ІМ Центрум», відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проходить ортодонтичне лікування з 30.04.2022 по сьогодні. Діагноз: глибокий травматичний прикус.

Крім того, матеріали справи містять медичну карточку стоматологічного хворого №3835 ОСОБА_3 в якій також зазначено вищевказаний діагноз та рекомендації з лікування.

Також, на підтвердження понесення витрат з лікування позивачкою було надано квитанції про оплату наданих послуг на загальну суму 13050 грн.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи належних доказів необхідності лікування зубів дитини та підтвердження понесення витрат з лікування дитини, оскільки позивачкою було надано належні та допустимі докази, доводи апеляційної скарги жодним чином вказані обставини не спростовують.

Слушними є посилання апелянта на те, що не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини навчання її з метою здобуття професійної освіти.

На підтвердження вказаних тверджень, апелянт посилається на висновок викладений у Постанові КЦС ВС від 26 серпня 2020 року у справі N 336/1488/19.

Відповідно до вказаних висновків викладених у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19) Верховний Суд врахував, що позивачка посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків» нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. Проте, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Верховний Суд звернув увагу на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Крім того, колегія суддів враховує висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, в якому суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції про те, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Задовольняючи вимоги позову про стягнення додаткових витрат на дитину пов`язаних з навчанням, суд першої інстанції посилався на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19, в якій зазначено, що вирішуючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на навчання доньки, суд дав правильну оцінку тому, що обрання напрямку та закладу навчання здійснювалося обома батьками спільно, проти навчання доньки у платному приватному закладі відповідач на той час не заперечував, підписував документи на навчання доньки. У вказаній справі як заклад для навчання доньки сторін у справі був вибраний спільно обома батьками ТОВ «Київська інтернаціональна школа».

Таким чином, у вказаній справі начальний заклад не надавав освітніх послуг з метою здобуття професійної освіти.

Таким чином, у вищевказаній постанові Верховного Суду обставини справи є відмінними ніж ті, які виникли у сторін у справі, яка переглядається.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на навчання дитини, не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

В решті рішення залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) додаткові витрати пов`язані, з утриманням дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 6525 (шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень, рішення суду в частині судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: Є.С. Сєвєрова

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе