ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року місто Київ

Справа № 361/10544/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12996/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця (постановлена у складі судді Петришин Н.М.)

у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення із Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії органу примусового виконання, у якій просив:

1) визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Бучацького ВДВС Романюка О.В. від 14 березня 2025 року № НОМЕР_3 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року № 361/10544/24, відповідно до якого з ДП «УКРСПИРТ» на його користь стягнуто 132 510,46 гривень нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

2) зобов`язати Бучацький ВДВС поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року № 361/10544/24.

В обґрунтування скарги зазначав, що постановою Бучацького ВДВС від 14 березня 2025 року № НОМЕР_3 зупинено вчинення виконавчих дій з виконання вказаного вище судового наказу, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з включенням Єдиного майнового комплексу ДП «УКРСПИРТ» до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Посилаючись на висновки Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 335/1961/23 у подібних правовідносинах, заявник зазначив, що при прийнятті оскарженої постанови про зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець не врахував, що п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає Конституції України, а зупинення вчинення виконавчих дій є втручанням держави у право на мирне володіння майном, яке у цьому випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації.

Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду від 06 вересня 2024 року № 12 направлено звернення до Конституційного Суду України із конституційним поданням щодо конституційності (відповідності Конституції України) п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». За результатами розгляду вказаного подання 06 листопада 2024 року Друга колегія суддів Першого сенату у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо конституційності п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» відкрила конституційне провадження (справа № 4/343 (24)).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Броварський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 29 травня 2025 року скаргу ОСОБА_1 - задовольнив.

Визнав протиправною та скасував постанову начальника відділу Бучацького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романюка Олега Васильовича від 14 березня 2025 року № 768212787 про зупинення вчинення виконавчих дій з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року № 361/10544/24, відповідно до якого з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_1 стягнуто 132 510,46 гривень нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Зобов`язав Бучацький відділ державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року № 361/10544/24.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з такою ухвалою, Слонь І.І. в інтересах Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» 12 червня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Скаржник зазначає, що до моменту прийняття Конституційним Судом України рішення стосовно конституційності пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», указана норма залишається чинною та є обов`язковою до застосування.

Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16, відповідно до яких приписи пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача. Зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Така мета досягається, зокрема, через зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів із боржника, який включений до переліку підприємств, що підлягають приватизації.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечував проти її задоволення, просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначав, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16, не підлягають застосуванню при розгляді цієї справи оскільки правові відносини у тій справі є іншими та не стосуються стягнення заборгованості щодо виплати заробітної плати.

Позиція учасників справи в судовому засіданні

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

В апеляційній скарзі скаржник просив її розгляд проводити без участі представника ДП «УКРСПИРТ» (а. с. 60 зворот). У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив розглядати скаргу без його участі (а. с. 80).

Бучацький ВДВС свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином (а. с. 90).

З урахуванням викладеного та приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року № 361/10544/24 стягнуто з ДП «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі у розмірі 132510,46 грн.

Постановою Бучацького ВДВС від 20 січня 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року № 361/10544/24.

Наказом фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 затверджені Переліки об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Наказом Фонду державного майна України від 03 березня 2025 року № 350 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)» Єдиний майновий комплекс ДП «УКРСПИРТ» включено до Переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Постановою Бучацького ВДВС від 14 березня 2025 року № НОМЕР_3 зупинено вчинення виконавчих дій з виконання вказаного вище судового наказу, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з включенням Єдиного майнового комплексу ДП «УКРСПИРТ» до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення _____, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів враховує, що в прохальній частині апеляційної скарги скаржник просив відмовити в задоволенні позовних вимог приватного виконавця Ніколаєнка І.Р., що є неможливим з огляду на категорію справи, яка не є позовним провадженням, а є скаргою на дії виконавця. Враховуючи принцип jura novit curia («суд знає закони») колегія суддів розглядає такі вимоги як прохання відмовити в стягненні із заявника на користь приватного виконавця витрат на правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги також свідчать про незгоду скаржника із ухвалою суду за наслідками розгляду його скарги по суті, а тому переглядатиме оскаржувану ухвалу також і в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи скаргу суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України керувався висновками Верховного Суду зробленими в постанові від 26 червня 2024 року у справі № 335/1961/23, яка ухвалена за подібних обставин.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.

Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу.

Посилаючись зокрема, і на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Шмалько проти України», «Чіжов проти України», «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України», «Фуклєв проти України», «Півень проти України» указував, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої пунктом 1 статті 6 Конвенції. Стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини з питань виконання судового рішення достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Обов`язком держави є забезпечення виконання остаточного рішення, беручи до уваги тривалу дію зупинення вчинення виконавчих дій, відсутність правової визначеності щодо настання подій, з якими пов`язано відновлення виконавчих дій, а також сумніви щодо існування легітимної мети такого зупинення, на підставі чого дійшов висновку, що п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є таким, що не відповідає Конституції України (суперечить ст. 8, ч. 2 ст. 19, ч. ч. 1, 2 ст. 55, п. 9 ч. 2 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст.129-1 Конституції України), справу вирішив без застосування п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а застосовав норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної у підпункті 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020року №10-р/2020, та практики Європейського суду з прав людини щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави та державних підприємств.

На підставі викладеного, районний суд встановив, що втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь, є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації, що не було враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного врахування судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 335/1961/23 з огляду на таке.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19).

У справі № 335/1961/23 правовідносини виникли з приводу примусового виконання рішення суду про стягнення заробітної плати.

Підставою скарги на дії органу з примусового виконання рішення стало винесення виконавцем постанови про зупинення виконавчих дії на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з включенням боржника-юридичної особи до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2022 році наказом Фонду державного майна України.

У справі, що переглядається спірні правовідносини є подібні до правовідносин, що виникли у справі № 335/1961/23, а тому з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України, а також ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд першої інстанції абсолютно обґрунтовано постановив ухвалу відповідно до зроблених у справі 335/1961/23 висновків Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» допоки Конституційний Суд України не ухвалить рішення про визнання його недійсним є безпідставними, оскільки суд першої інстанції виключно врахував висновки Верховного Суду у справі № 335/1961/23, а не застосовував приписи ч. 6 ст. 10 ЦПК України як підставу для задоволення скарги.

Посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16 колегія суддів відхиляє, оскільки у наведеній справі були встановлені відмінні обставини справи від обставин, встановлених у справі, яка переглядається.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній справі дійшла правових висновків на підставі аналізу конкретних обставин, які склалися у справі № 908/1525/16, та не наводила конкретних правових висновків щодо правильності застосування норм матеріального права, які б можна було врахувати у цій справі. При цьому у наведених справах застосовані різні пункти частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». Колегія наголошує, що Велика Палата робила висновок у справі , яка не стосувалась виконання рішення про стягнення заробітної плати.

Оскільки заробітна плата це кошти, які необхідні для забезпечення існування життєдіяльності людини, зупинення виконання рішення суду про стягнення такої заборгованості є порушенням прав стягувача на мирне володіння майном та не пропорційним втручанням.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди скаржника із постановленою ухвалою, та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів їх відхилила.

При цьому колегія суддів ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів установила, що при розгляді скарги суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , що відповідає принципу Конституції України щодо обов`язковості рішення суду (стаття 129-1), а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законної й обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова