КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виділення частки в майні, шляхом виплати грошової компенсації, зобов`язання виплатити грошову компенсацію та припинення права на частку в нерухомому майні,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , згідно з яким просила:

- виділити їй 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 шляхом компенсації вартості, яка становить 100 919 грн.;

- зобов`язати відповідачів сплатити їй компенсацію вартості 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідачів на її користь 100 919 грн. грошової компенсації вартості 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності позивачки на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 після отримання грошової компенсації вартості належної їй на праві власності частки, визнавши за відповідачками право власності на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1 за кожною.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 липня 2006 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності - ОСОБА_5 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в рівних долях.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 лютого 2017 року позивачка успадкувала 2/9 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 лютого 2017 року ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 .

Також, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 29 березня 2017 року ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 29 березня 2017 року ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивачка вказувала, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11 травня 2017 року слідує, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/9 частина квартири.

Отже, ОСОБА_7 є власницею 5/9 частки квартири, ОСОБА_4 належить 3/9 частини квартири. Власницею 1/9 частки після прийняття спадщини та реєстрації права власності стала дружина померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 .

Так, спірна квартира складається з трьох кімнат - площею 17 кв.м., 14,8 кв.м. та 14,8 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., жилою площею 41,2 кв. м.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно - будівельної експертизи №10677/18-42 від 02 жовтня 2018 року у справі 754/7119/17 ринкова вартість квартири в цінах на час проведення дослідження становить 908 271 грн.

Ринкова вартість 1/9 частини вказаної квартири, в цінах на час проведення дослідження становить 100 919 грн.

Окрім того, постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі №754/1506/20 було встановлено, що відповідачі неправомірно чинять перешкоди позивачці у користуванні вказаним майном, що не заперечувалося й самими відповідачами під час розгляду справи.

При цьому, постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі №754/1506/20 позивачку було вселено до спірної квартири.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідачки нехтують будь-якими судовими рішеннями та перешкоджають позивачці реалізовувати своє законне право щодо вільного володіння, розпорядження та користування нерухомим майном, остання звернулася до суду з вказаним позовом щодо припинення спільної часткової власності в майні шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що під час розгляду справи жоден з відповідачів не заявив клопотання про призначення у даній справі оціночної експертизи щодо визначення вартості 1/9 частки у квартирі, а лише в усній формі без підтвердження належними та допустими доказами відповідачка ОСОБА_2 та її представник стверджували, що ринкова вартість частки квартири є меншою, ніж визначено у висновку експерта від 02.10.2018.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не є фахівцем у сфері надання послуг з оцінки нерухомого майна, не є експертом з відповідною кваліфікацією, а тому не може за відстуності відповідних доказів стверджувати про те, що заявлена позивачкою вартість частки нерухомого майна не відповідає ринковій вартості.

Щодо висновку суду першої інстанції про згоду відповідачів у сплаті грошової компенсації позивачці вартості частки у нерухомому майні, позивачка вказує, що такий висновок суду є голослівним та не підтверджений вчиненням з боку відповідачів реальних дій, що були б спрямовані на виплату компенсації ОСОБА_3 вартості її частки.

Щодо висновків суду про те, що позивачка не внесла на депозитний рахунок грошові кошти, остання вказує, що грошова компенсація відшкодування позивачу вартості її частки покладена на відповідачів, оскільки їхнє право власності не припиняється, натомість частка у майні збільшується внаслідок припинення права власності на частку позивачки.

Також, вказує на неврахування судом першої інстанції того, що протягом тривалого часу, а саме з 2017 року та на даний час між сторонами відсутня комунікація та наявні неприязні стосунки, що унемоливлюють укладення між сторонами відповідного нотаріального посвідченого договору, так як відповідачки не дають можливості ОСОБА_3 користуватися майном, а також і не бажають викупити її частку за реальну вартість (а.с. 153-161).

Представник позивачки у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачки, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони є співласниками квартири АДРЕСА_1 .

Так, позивачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/9 частина квартири (як дружині після померлого ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом);

відповідачці ОСОБА_2 - 5/9 частки (1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло та 2/9 частина як доньці померлого ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом);

відповідачці ОСОБА_4 , яка є донькою відповідача ОСОБА_2 - 3/9 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Спірна квартира загальною площею 61,6 кв.м., жилою площею 41,2 кв.м. та складається з трьох кімнат - площею 17 кв.м., 14,8 кв.м. та 14,8 кв.м.

В спірній квартирі проживають відповідачки. Позивачка в спірній квартирі не проживає.

Також, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існують тривалі неприязні стосунки, у зв'язку з чим вони неодноразово звертались до суду з метою їх вирішення.

Так, Деснянським районним судом міста Києва розглядалась цивільна справа №754/7110/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про припинення права власності у спільному майні ОСОБА_3 та виплату їй грошової компенсації.

ОСОБА_2 просила суд припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на 1/9 частку спірної квартири, оскільки спільне проживання квартирою неможливе, частка є незначною - відповідач є власницею 6,8 кв.м. від загальної площі квартири та у її власності є інше житло 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 . В рахунок припинення права власності на 1/9 частку спірної квартири ОСОБА_2 просила виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 14 390 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11.04.2019 у вказаній справі, залишиним в силі постановою Київського апеляційного суду від 15.10.2019 та постановою Верховного суду від 23.04.2021, позивачу було відмовлено у задоволені позову.

Уподальшому, позивачказверталась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення та рішенням від 13.07.2022 ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2022 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.07.2022 скасовано та ухвалено нове, яким вирішено вселити ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2024 постанову Київського апеляційного суду від 06.12.2022 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про вселення до квартири залишено без змін.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №10677/18-42 від 02.10.2018 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , в цінах на час проведення дослідження, становить - 908 271 грн. Ринкова вартість 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 , в цінах на час проведення дослідження, становить - 100 919 грн.

Так, згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Так, в якості однієї з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції вказав на те, що заявлена позивачкою вартість 1/9 частини спірної квартири у розмірі 100 919 грн. не відповідає дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги те, що стороною відповідачів не було надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаного висновку експерта, а також не заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи.

Натомість, позивачка подала наявні у неї докази вартості її частки у квартирі й погодилась з такою вартістю, не диввляючись на те, що така вартість визначена становить на жовтень 2018 року, відповідачки таку вартість не спростували, а відтак у суду були відсутні підстави для висновку про недоведеність вартості квартири.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що для оцінки вартості нерухомого майна необхідні спеціальні знання, висновок суду першої інстанції про те, що заявлена позивачкою вартість частки нерухомого майна не відповідає ринковій вартості, є помилковим.

Щодо висновку суду про відсутність підстав для задоволення даного позову через непоширення на спірні правовідносини положень ст. 365 ЦК України, слід зауважити, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Тобто, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Однак, незважаючи на те, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції обмежився лише посиланням на те, що на спірні правовідносини не поширюються положення ст. 365 ЦК України.

Крім того, як вбачається, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив також із того, що позивачкою не доведено наявності неприязних стосунків між сторонами та наявності перешкод у користуванні майном.

У свою чергу , відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 521/2993/13-ц приписи ст. 358 та ст. 364 ЦК України регулюють різні за змістомправовідносини, і їх застосування має різні правові наслідки для співвласників. Відповідно до частин першої та третьої статті 358 ІІК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ці приписи регулюють право співвласника отримати матеріальну компенсацію у разі неможливості надання йому у володіння та користування його частини спільного майна в натурі, а не у разі припинення права на частку у праві спільної часткової власності.

Натомість відповідно до приписів частин першої - третьої статті 364 ЦКУкраїни співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, ВП ВС дійшла висновку, що суди не визначились із заявленими підставами позову та відповідним матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин.

У постанові від 23 травня 2022 року у справі № 686/29779/19 Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачки чинить перешкоди у користуванні квартирою є безпідставні, оскільки створення чи не створення відповідачками перешкод у користуванні квартирою жодного значення для розгляду цієї справи не має, тому у позивачки був відсутній обов`язок подавати докази на підтвердження таких обставин.

З урахуванням встановних обставин, а також вищенаведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для захисту прав позивачки шляхом припинення її права власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , стягнення з відповідачок на користь позивачки по 50459 грн. 50 коп. грошової компенсації вартості 1/18 частки квартири АДРЕСА_1 та визнання за кожною з відповідачок права власності на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1 .

Інші позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають, оскільки їх формулювання у позові не узгоджується з вимогами чинного законодавства України.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, у порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачок в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 536 грн. 80 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 805 грн. 20 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виділення частки в майні, шляхом виплати грошової компенсації, зобов`язання виплатити грошову компенсацію та припинення права на частку в нерухомому майні - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виділення частки в майні, шляхом виплати грошової компенсації, зобов`язання виплатити грошову компенсацію та припинення права на частку в нерухомому майні - задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 50459 (п`ятдесят тисяч чотириста п`ятдесять дев`ять) грн. 50 коп. грошової компенсації вартості 1/18 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50459 (п`ятдесят тисяч чотириста п`ятдесять дев`ять) грн. 50 коп. грошової компенсації вартості 1/18 частки квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.

Стянути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 20 коп.

Стянути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 20 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 липня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова