Провадження № 22-ц/812/1288/25 Головуючий суду першої інстанції Іщенко Х.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 478/233/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Крамаренко Т.В., Серебряковій Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року, повне судове рішення складено 17 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Іщенко Х.В., в залі судового засідання в с-ще Казанка, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 16 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6464419 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 13 900 грн на умовах строковості та платності.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало належним чином та надало відповідачу кредит в сумі 13 900 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») було укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

На підставі рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінило назву на - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість, яка станом на день звернення позивача до суду складала в загальному розмірі 67 788. 95 грн, з яких: 13 900.90 грн - тіло кредиту, 24 844.90 грн проценти за користування кредитом, 2 9044.05 грн - проценти за 105 календарних днів нараховані позивачем.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК « Фінтраст Капітал» просило суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 67 788.95 грн.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором від 16 березня 2023 року № 6464419 в загальному розмірі 67 788 грн 95 коп., з них: 13 900 грн 90 коп. - тіло кредиту, 24 844 грн 90 коп. проценти за користування кредитом, 29 044 грн 05 коп. - проценти за 105 календарних днів нараховані позивачем.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки умови кредитного договору від 16 березня 2023 року № 6464419 не виконано, суд приходить до обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 67 788.95 грн.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове, в частині зменшення розміру стягнутого з відповідача основного боргу та боргу за процентами за користування кредитними коштами за договором, а також розміру стягнутих витрат за надання професійної правничої допомоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем при подання позовної заяви подано недостовірні данні, щодо місця реєстрації ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження по справі не було вжито усіх законних методів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Отже, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не був у судовому засіданні, у зв`язку з чим не мав можливості подати власні докази, висловити міркування, подати відзив, а також аргументувати свою позицію підстав зменшення нарахування позивачем розміру процентів за користування кредитом.

Оскаржуваним рішенням з відповідача стягнуто 13 900.90 грн тіла кредиту, що перевищує суму даного показника, вказану у договорі та у позовній заяві, що свідчить про перевищення судом межі заявлених вимог в цій частині позову та є недопустимим.

При обрахуванні розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, суд першої інстанції не враховує приписи передбачені статтею 8 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту.

В даному спорі наявні підстави для обмеження розміру денної процентної ставки одним відсотком за період з 16 березня 2023 року по 10 березня 2024 року, так як кредитний договір укладений до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ та продовжив дію після набрання чинності даного Закону.

Тобто, суд першої інстанції під час визначення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом без урахування приписів вищезазначеного закону дійшов хибних висновків щодо стягнення з відповідача значно більших сум.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано той факт, що у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач має право на пільги в частині погашення процентів, нарахованих за кредитним договором, оскільки є діючим військовослужбовцем ЗСУ.

Крім того, відповідач не погоджується зі стягнутим судом розміром судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

Розмір таких судових витрат є значно завищеним, а також неспівмірним зі складністю справи, а також не доведений належним чином.

Наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката з 5 000 грн до 3 000 грн, зважаючи на складність спору, який виник між сторонами.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначає, що з доводами апеляційної скарги не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також в своєму відзиві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 16 березня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір від 16 березня 2023 року № 6464419 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 13 900 грн на умовах строковості та платності строком на 360 днів, періодичність платежів з оплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору, шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача за № НОМЕР_1 .

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 13 900 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача за № НОМЕР_1 .

27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.11/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

У зв`язку із не виконанням відповідачем умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка станом на день звернення позивачем до суду складає в загальному розмірі 67 788.95 грн, з них: 13 900.90 грн - тіло кредиту, 24 844.90 грн проценти за користування кредитом, 29 044.05 грн - проценти за 105 календарних днів нараховані позивачем.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором від 16 березня 2023 року № 6464419 в розмірі 67 788.95 грн.

На підставі рішення від 25 листопада 2024 року № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінило назву на - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Водночас, на ім`я ОСОБА_1 на картковий рахунок, банківської (кредитної) картки № НОМЕР_1 , перераховані грошові кошти в сумі 13 900 грн, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю « Універсальні Платіжні Рішення» про перерахування коштів.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до приписів частини 6 статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частини 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України).

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частини 1, 2, 4, 5 статті 128 ЦПК України).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина 11 статті 128 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що звертаючись до суду з позовної заявою, позивач зазначив в позові адресу місця проживання відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), номер його телефону та електронну адресу.

Ухвалою від 05 березня 2025 року Казанківській районний суд Миколаївської області закінчив підготовчі дії у справі, призначив справу до розгляду на 17 березня 2025 року об 13 год. 10 хв. з викликом сторін у справі.

Із матеріалів справи убачається, що 06 березня 2025 року на офіційному веб-сайті судової влади України судом першої інстанції було розміщено оголошення про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_1 .

Між тим, суд першої інстанції, незважаючи на зазначене позивачем місце проживання відповідача, в порушення наведених норм процесуального закону, не надіслав ОСОБА_1 разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням повістку та копії необхідних документів за адресою, зазначеною стороною позивача.

Оскільки позивачем було зазначена адреса місця проживання відповідача, підстави для здійснення виклику останнього в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у суду першої інстанції були відсутні.

За довідкою секретаря судового засідання на визначену дату і час в судове засідання учасники справи не з`явився та в цей же день суд ухвалив заочне рішення.

Водночас, суд першої інстанції не використав альтернативні способи комунікації, за якими було б можливо додатково повідомити відповідача про розгляд справи, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про намагання суду щодо використання електронної адресу та номеру телефону відповідача.

Отже, у зв`язку з неявкою відповідача у справі та неповідомленням про поважні причини неявки, місцевий суд розглянув справу заочно. Заочним рішенням суду позов задоволено. Надалі відповідачу відмовлено у перегляді заочного рішення.

Серед іншого відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що про час і місце судового розгляду не був повідомлений.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи скарги в цій частині заслуговують на увагу з огляду на таке.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу.

Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Про такі правові висновки зазначено у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права та у справі слід ухвалити нове судове рішення.

Щодо вирішення позовних вимог.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина 3 статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно констатував, що 16 березня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір від 16 березня 2023 року № 6464419 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 13 900 грн на умовах строковості та платності строком на 360 днів, періодичність платежів з оплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору, шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача за № НОМЕР_1 .

Договір № 6464419 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписано відповідачем електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С8237», відповідно до частин 6, 8 статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За змістом частини 13 статті 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 2.1 Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 .

При цьому судом першої інстанції надано належну оцінку довідці ТОВ «УПР», що 16 березня 2023 року о 08:04 годині ТОВ «Авентус Україна» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № НОМЕР_2 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 13 900 грн.

Доказів того, що банківська картка з відповідним номером НОМЕР_2 ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, апеляційним судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 13 900 грн.

Відтак вказаний доказ з врахуванням пункту 2.1. кредитного договору є достатнім для підтвердження виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за договором щодо надання 13 900 грн кредиту.

Також позивачем наданий поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.

Так, умовами договору споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків.

Підпунктом 1.5.1. Договору визначено тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти за таких умов: стандартна процентна ставка становить 1.99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункт 1.4 цього договору.

За підпунктом 1.5.2. Договору передбачена знижена процентна ставка, яка становить 1.493% в день та застосовується відповідно до наступних умов.

Якщо споживач до 15 квітня 2023 року або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графі платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програм лояльності, отримує від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та проінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Відтак згідно з наданим розрахунком, заборгованість за кредитним договором відповідача становить: 13 900.90 грн - тіло кредиту, 24 844.90 грн проценти за користування кредитом, 2 9044.05 грн - проценти за 105 календарних днів нараховані позивачем після зміни кредитора.

Відповідно до договору факторингу від 25 жовтня 2024 року № 25/10/2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна», та додатків до нього, позивач набув статусу нового кредитора відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16 березня 2023 року № 6464419.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Отже, з урахуванням відсутності спростування відповідачем презумпції правомірності договору на рівні закону або судового рішення, не можливості учасників цивільних відносин на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі укладеного договору про надання споживчого кредиту № 6464419 від 16 березня 2023 року.

Аргументи скарги про обмеження розміру денної процентної ставки 1% за період з 13 березня 2023 року по 10 березня 2024 року з огляду на приписи Закону України «Про споживче кредитування» є неприйнятними з огляду на таке.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (далі Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до частини 5 статті 8 Закону № 1734-VIII (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VIII (підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Стаття 8 Закону № 3498-ІХ в редакції на час укладення кредитного договору відповідачем (16 березня 2023 року) передбачала, що реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

доходи кредитодавця у вигляді процентів;

комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються:

1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит;

2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Обчислення реальної річної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка обчислюється на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

У справі, що переглядається, пунктом 3.1. Договору передбачено, що проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Підпунктом 1.5.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1.99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 Договору.

Згідно з підпунктом 1.5.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 1.493 % в день та застосовується на наступних умовах.

Якщо споживач до 15 квітня 2023 року або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графі платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програм лояльності, отримує від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та проінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Пунктом 1.9. Договору передбачено, що обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом строку та, що Товариство і Споживач виконають свої обов`язки, на умовах та у строки, визначені Договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною та зниженою ставками застосовані виходячи з умов застосування цих ставок, що передбачені Договором, але у межах погодженого строку виконання Споживачем зобов`язань за Договором. Крім того, при обчисленні вказаних показників, не враховуються витрати Споживача, обов`язковість сплати яких не передбачена цим Договором та/або законодавством України та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), в тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні Споживачу для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства, здійснені перекази коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за Договором, з отриманням від третіх осіб інформаційних послуг (підбір кредитної пропозиції) та інше.

Пунктом 3.4. Договору сторони визначили, що розмір процентної ставки, встановлений в пункті 1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду Товариству , що застосування зниженої процентної ставки відповідно до пп. 1.5.1. Договору залежить від того чи отримує Споживач індивідуальну знижку від Товариства та скористається своїм правом на її використання (виконує умови для отримання знижки) на стандартну процентну ставку, та й випадку такого отримання Споживач погоджується, що застосування зниженої ставки є наперед обумовленим та не може вважатися односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про застосування різних процентних ставок за цим Договором чітко визначені домовленістю Сторін. Усі умови застосування знижки визначені даним Договором та не вимагають підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів.

Пунктом 9 частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору.

При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі.

Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, відповідно до статті 1056-1 ЦК України, статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору.

В укладеному Кредитному договорі між відповідачем та первісним кредитором встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом.

Цивільний кодекс України визначає настання правових наслідків у разі зміни договору.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, у разі внесення змін до Кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до Кредитного договору.

Зміни до Кредитного договору, що укладений з відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки яка є фіксованою немає.

Крім того, зміни до статті 8 Закону № набрали чинності 24 грудня 2023 року, тобто після укладення сторонами договору про надання споживчого кредиту (16 березня 2024 року), тобто правовідносини сторін виникли до набрання чинності зазначених вимог Закону, а тому не підлягають застосуванню.

Аргументи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від сплати процентів заслуговують на увагу.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 01 квітня 2022 року, тобто є військовослужбовцем.

Відповідності до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам)- штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц зроблено правові висновки, що пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд вважає, що за час проходження військової служби ОСОБА_1 , йому як військовослужбовцю Збройних Сил України не повинні були нараховуватися проценти за укладеним кредитним договором, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню тільки в частині стягнення запозичених кредитних коштів у розмірі 13 900 грн, а в задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 53 928.95 грн (24 884.90 + 29 044.05) слід відмовити.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального, що призвело до неправильного вирішення спору.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без належного застосування норм матеріального права та без дотриманням норм процесуального права, тому це рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 13 статті 141 ЦПК України).

Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі - 3 633,60 грн.

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково на 79.49%, а позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено на 20,50 %.

За такого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 496.59 грн.

З ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, в розмірі 2 888, 35 грн.

Отже, із застосуванням взаємозаліку з ТОВ «ФК «Кредит Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 391.76 грн (2 888.35 грн 496.59 грн = 2 391.76 грн).

Згідно з положеннями частин 1-5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Суд першої інстанції зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, які стягнув з ОСОБА_1 , до 5 000 грн. керувався критеріями реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, співмірністю витрат на послуги адвоката, пов`язаних із захистом та представництвом інтересів позивача у даній справі, врахував характер спору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції та визначеним розміром понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому доводи апеляційної скарги щодо зменшення такої суми витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, пропорційно до задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені при розгляді справи судом першої інстанції, в розмірі 1 025 грн.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надало: копію договору про надання правової допомоги від 07 липня 2022 року № 07/07-2022; ордер на надання правничої допомоги від 19 грудня 2024 року серія АН № 1583126, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29 серпня 2018 року серія ДН № 5127, копію звіту про надання правової допомоги від 02 липня 2025 року згідно Договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, копію платіжної інструкції № 7002 від 02 липня 2025 року на суму 8 000 грн.

З наданих позивачем документів, вбачається, що правова допомога в суді апеляційної інстанції була надана за наступні послуги: правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу, подання відзиву до суду 4 год. 8 000 грн.

Відповідач заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеній позивачем сумі та просив, з урахуванням співмірності, обсягу роботи адвокатки, складності справи, зменшити суму таких витрат до 2 000 грн.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

З врахуванням визначеної суми таких витрат, принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 615.30 грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» 13 900 грн в рахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 6474419 від 16 березня 2023 року, а також 1 640 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 391.76 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.В. Крамаренко

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 31 липня 2025 року.