Провадження № 2/522/2212/25
16 липня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить:
- визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 2/3 частки квартири під АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м.;
- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/3 частки квартири під АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м.
Позивачка мотивує свої вимоги тим, що між сторонами 15.10.2005 укладено шлюб, від якого подружжя має спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За період шлюбу сторонами набуто у власність нерухоме майно: квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв. м, житловою - 32,1 кв. м, право власності на яку зареєстровано за відповідачем.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2020 року у справі № 522/21540/19 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Станом на дату подання позову за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів та останній тривалий час ухиляється від участі в утриманні дітей, які проживають разом з позивачкою, що, на її думку, є підставою для відступлення від принципу рівності часток при поділі спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 частки спірної квартири.

Ухвалою від 05.11.2024 вказаний позов залишено без руху, 11.11.2024 року подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 13.11.2024 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в загальному порядку.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

27.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання 16.07.2025 учасники справи не з`явились.

Представником позивачки адвокатом Гаспарянц Д.М. до суду подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому представник позивачки підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та не заперечував проти прийняття заочного рішення у справі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив, заяв, клопотань, пояснень до суду не надав.

Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивачки ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.10.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1644 від 15.10.2005, від якого подружжя має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 березня 2008 року відповідачем набуто у власність квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв. м, житловою - 32,1 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. 27.03.2008 за реєстровим № 1566.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 4.6 зазначеного договору відповідач підтвердив, що вказана квартира придбана за кошти, які є об`єктом права спільної сумісної власності.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 у справі № 522/22180/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, відповідно до закону, починаючи з дня подання позову, а саме з 19.12.2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.11.2019 відкрито виконавче провадження № 60464641 на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 у справі № 522/22180/18.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2020 у справі № 522/21540/19 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15.10.2005 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1644 від 15.10.2005.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 у справі № 522/7042/21 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Отже, суд дійшов до висновку, що про заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 у справі № 522/22180/18 та про обов`язок сплачувати аліменти у визначеному цим рішенням розмірі ОСОБА_2 обізнаний.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2024 року у справі № 522/4548/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 411 088 (чотириста одинадцять тисяч вісімдесят вісім) гривень 77 (сімдесят сім) копійок.

Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 17.11.2024 у ОСОБА_2 станом на вказану дату наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 58 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, що становить 475 088,77 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином судом встановлено, що квартира під АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв. м, житловою - 32,1 кв. м, є об`єктом спільної сумісної власності позивачки та відповідача.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Так, судом враховано, що на рівні СК України передбачено, що ухиляння від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості з аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним із батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23).

За змістом частин 1 та 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частинами 1 та 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зауважує, що матеріали справи містять докази заборгованості відповідача зі сплати аліментів, присуджених на користь ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2019 у справі № 522/22180/18, що вказує на факт ухилення ОСОБА_2 від участі в утриманні дітей.

З урахуванням цього, на ОСОБА_2 як на платника аліментів покладено обов`язок у цій справі доводити відсутність своєї вини в несплаті аліментів.

Суд констатує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази та відповідачем не наведено жодних доводів на спростування своєї вини з невиконання аліментних зобов`язань, не доведено, що він вживав усіх залежних від нього заходів щодо належної, своєчасної та повної сплати аліментів на дітей, рівно як і не надано доказів неможливості сплати таких аліментів.

З огляду на це та враховуючи висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23), суд дійшов до висновку про наявність підстав для втручання в майнову сферу відповідача за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дітей та зменшення його частки у спірній квартирі при поділі спільної сумісної власності подружжя до 1/3 частки та про наявність підстав для визнання за позивачкою в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя права власності на 2/3 частки квартири під АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 32,1 кв. м.

Враховуючи задоволення позову на підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6004,1 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 133, 141, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 2/3 частки квартири під 11 у будинку під АДРЕСА_2 , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м..

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 1/3 частки квартири під АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м..

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6004,1 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 21.07.2025.

Суддя Р. Д. Абухін