Провадження №22-ц/812/1219/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.,

за участі представників сторін: позивачки адвоката Щербакової А.О., відповідача адвоката Ільїна О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №485/309/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Ільїним Олександром Валерійовичем, на заочне рішення, яке ухвалив Снігурівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Соловйова О.В. у приміщенні цього суду 18 березня 2025 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Щербакова А.О., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі судового наказу № 489/1372/22, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, з відповідача стягуються аліменти на її користь на дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 травня 2022 року. 13 червня 2023 року рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області з відповідача стягнуто пеню у розмірі 48054,14 за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у період з 20 травня 2022 року по 31 березня 2023 року. Відповідач аліменти сплачує не регулярно, допускає заборгованість, зокрема аліменти стягувались державним виконавцем у листопаді та грудні 2023 року, у січні та березні 2024 року шляхом списання коштів з рахунків відповідача. Наприкінці листопада 2024 року відповідач погасив заборгованість у розмірі 115378,76 грн та 08 лютого 2025 року відповідач виплатив аліменти у розмірі 29347,50 грн. За проведеним розрахунком сума пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 85418,41 грн, яку позивачка просила стягнути з відповідача на її користь.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 85418,41 грн пені за прострочення сплати аліментів на дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за судовим наказом №489/1372/22, виданим 24 травня 2022 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, за період з 01 квітня 2023 року по 31 жовтня 2024 року.

А також в дохід держави 1211,20 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд встановив, що відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та знав про свій обов`язок їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти та утворення заборгованості з незалежних від нього причин, відповідач не надав, тому дійшов висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача, що є підставою для стягнення пені на користь позивачки у розмірі згідно наведеного нею розрахунком.

В апеляційній скарзі, яка подана представником адвокатом Ільїним О.В., ОСОБА_1 просить оскаржуване заочне рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочне рішення Снігурівський районний суд Миколаївської області 18 березня 2025 року ухвалив за відсутності відповідача, село Тамарине Снігурівської громади, де зареєстрований ОСОБА_1 , з березня 2022 року було окупованим російськими військами, що створило небезпеку для життя та безпеки відповідача. Враховуючи обставини війни, відсутність можливості безпечно перебувати на території, що контролюється ворогом, відповідач був змушений залишити місце своєї реєстрації та переміститися до іншого регіону.

Суд, як вважає представник відповідача, неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, внаслідок чого ухвалив помилково рішення. Так, позивачка не надала належних та допустимих доказів надіслання копії позову з додатками відповідачу. Нею долучено до позову квитанцію № 1460204 від 13.02.2025 року ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» про сплату рахунку за послуги друку та доставки, а також опис вкладення по накладній № 1460204. Беручи до уваги, що документи приймаються вказаним оператором поштового зв`язку в електронному вигляді, друкуються та направляються адресату самостійно, такі документи не містять власноручного підпису учасника справи, що не відповідає положенням ЦПК України в частині надсилання документів в паперовій формі, які скріплені власноручним підписом, у зв`язку з чим надані суду квитанція та опис не є належними доказами підтвердження направлення поданої до суду позовної заяви відповідачу. Крім того, позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 дійсно був обізнаний про існування судового наказу № 489/1372/22, виданого 24 травня 2022 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, та про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження з примусового виконання цього наказу. Виконавче провадження № 71454006 з примусового виконання зазначеного судового наказу відкрито постановою Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11 травня 2023 року. Той факт, що позивачка пред`явила судовий наказ до виконання лише через рік після його отримання, свідчить про відсутність нагальної потреби у фінансовій допомозі. Така бездіяльність підтверджує, що ОСОБА_2 не вважала за необхідне негайно скористатися правом на примусове стягнення, оскільки відповідач добровільно та систематично виконував свої зобов`язання. Суд дійшов помилкового висновку, що відповідачем сплачено аліменти в листопаді, січні 2023 року та в березні 2024 року, оскільки вказані грошові кошти списані виконавцем з банківського рахунку відповідача, водночас, як вбачається з автоматизованої системи виконавчого провадження, 08 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Химич О.М. відкрито виконавче провадження № 71757313, в якому ОСОБА_1 є боржником, про стягнення коштів на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК». За такого, ОСОБА_1 не міг знати, в межах якого виконавчого провадження списані кошти з його банківського рахунку. Також, 18 квітня 2025 року представник відповідача направив до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 71454006. 25 квітня 2025 року отримано відповідь Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса), до якої долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу та супровідний лист про нібито її направлення, на якому навіть не міститься вихідний номер та підпис державного виконавця. Відтак, матеріали виконавчого провадження № 71454006 не містять підтвердження обізнаності відповідача про існування такого. У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України позивачка разом з дітьми, виїхала за кордон. У цей складний період ОСОБА_2 відмовлялась надавати реквізити банківської картки для перерахування грошових коштів на утримання дітей, що ускладнило можливість відповідача здійснювати фінансові перекази в рамках виконання своїх зобов`язань. Проте, незважаючи на це, відповідач ОСОБА_1 не залишив позивачку без підтримки. За допомогою своїх знайомих він регулярно передавав кошти ОСОБА_2 для забезпечення утримання дітей, що свідчить про його відповідальне ставлення до виконання зобов`язань та бажання забезпечити потреби дітей. Також 01 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_9 , що значно збільшило витрати сім`ї на забезпечення базових потреб новонародженої дитини, а також харчування матері. Дружина заявника перебуває на його утриманні, тобто наразі не має власних доходів і повністю залежить від матеріальної підтримки чоловіка У зв`язку з відсутністю будь-яких доходів, наявністю новонародженої дитини, що потребує особливої уваги та догляду, а також залежністю дружини від матеріальної підтримки, він перебуває у скрутному матеріальному становищі, що унеможливлює виконання фінансових зобов`язань без суттєвого шкоди для добробуту сім`ї. На даний момент, через відсутність стабільних джерел доходу, відповідач накопичив заборгованість зі сплати комунальних платежів за вказану квартиру у сумі 46471 гривня 50 копійок. Відтак, вказане скрутне матеріальне становище є поважною підставою для зменшення суми заборгованості за пенею. Крім того, заборгованість виникла в період воєнного часу, що є об`єктивною обставиною, яка впливає на доходи та матеріальне становище особи. ОСОБА_1 позбавлений можливості надати відповідні докази суду першої інстанції, оскільки розгляд справи відбувався за його відсутності. Відсутність апелянта на засіданні суду першої інстанції унеможливила безпосереднє подання та належне обґрунтування доказів, що є порушенням його права на захист і рівність сторін у процесі. Таким чином, апелянт не мав реальної можливості вплинути на хід доказування, що є підставою для розгляду справи судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження або врахування нових доказів у суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Щербакова А.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність її доводів, зокрема й щодо необізнаності відповідача щодо обов`язку зі сплати аліментів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матераілів справи, на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 489/1372/22, виданого 24 травня 2022 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але неменше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 травня 2022 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а після цього на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а після цього на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття (а.с. 7, 14).

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2023 року у справі № 485/42/23 з ОСОБА_1 стягнуто на корить ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 48054,16 грн за період з 20 травня 2022 року по 31 березня 2023 року.

Як вбачається з розрахунку головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) відповідач сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, створював велику за розміром та часом заборгованість (а.с. 11-13).

Так, згідно дослідженого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з 20 травня 2022 року по 31 жовтня 2023 року аліменти відповідач не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаний період у розмірі 95978,56 грн.

У листопаді 2023 року відповідач сплатив 11931,49 грн, в грудні 2023 року - 26649,31 грн, в січні 2024 року - 4000,00 грн та у березні 2024 року - 2000,00 грн. З 01 квітня 2024 року по 31 жовтня 2024 року відповідач зобов`язання зі сплати аліменти не виконував, станом на 31 жовтня 2024 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів складала 115378,76 грн.

В листопаді 2024 року відповідачем було погашено заборгованість у розмірі 115378,76 грн та у лютому 2025 року відповідач виплатив аліменти у розмірі 29347,50 грн. Станом на 10 лютого 2025 року відповідач має переплату зі сплату аліментів у розмірі 5869,50 грн (а.с. 11-13).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_1 свої обов`язки зі спати аліментів на трьох дітей виконує не в повному обсязі і нерегулярно, а тому просила про стягнення з відповідача пені.

Позивачка, звертаючись з позовом, також здійснила розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 квітня 2023 року по 31 жовтня 2024 року, відповідно до якого неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей становить 85418,41 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

При цьому частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з нього неустойки (пені) у зв`язку із порушенням обов`язку зі сплати аліментів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Колегія суддів виходить з того, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 333/6020/16-ц.

Суд першої інстанції при вирішенні вимог про стягнення пені у зв`язку із простроченням сплати аліментів ОСОБА_1 виходив саме з таких правил нарахування пені.

Обставини щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів та її розміру не оспорювались платником та підтверджені розрахунком державного виконавця. Також він в апеляційній скарзі не наводить доводів стосовно неправильності наведеного позивачкою та прийнятого судом першої інстанції розрахунку пені.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився із змістом та характером спірних правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку, а тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку із чим в силу статті 375ЦПК України у колегії суддів відсутні підстави для його скасування.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Так, довід апеляційної скарги про неповідомлення відповідача про розгляд справи відхиляється.

Відповідно до положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, суд направляв копію ухвали про відкриття провадження у справі від 18 лютого 2025 року, а також судову повістку про розгляд справи в судовому засіданні 18 березня 2025 року на зареєстровану адресу проживання через засоби поштового зв`язку рекомендованим повідомленням, яке повернулося без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказано адресою» (а.с. 18, 21, 26).

Таке повідомлення відповідача цілком відповідає вимога статей 128-130 ЦПК України, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України.

Направлення позивачкою копії позовної заяви з додатками на відому їй адресу проживання відповідача через офіційного оператора поштового зв`язку не свідчить про невиконання нею відповідного процесуального обов`язку і не є підставою для скасування заочного рішення суду.

Щодо посилань заявника на необізнаності ОСОБА_1 про виконання судового наказу про стягнення з нього аліментів.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач враховуючи положення СК України щодо обов`язків батьків надавати дітям утримання був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

До того ж колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядаєтеся, боржник ОСОБА_1 був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів, оскільки згідно встановлених судом першої інстанції, що ним не заперечуються, державний виконавець стягував у примусовому порядку з банківського рахунку боржника аліменти у листопаді, грудні 2023 року та в березні 2024 року. Колегія суддів не приймає посилання відповідача на те, що через відкрите відносно нього інше виконавче провадження (на користь банку) він не розумів, що гроші списані на користь позивачки, оскільки ОСОБА_1 , проявивши розумну обачливість, мав усі можливості як боржник у виконавчих провадженнях з`ясувати, за яким саме провадженнями здійснено списання коштів.

Крім того, ухвалюючи заочне рішення у справі № 485/42/23 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив доведеність підстав для стягнення з відповідача пені, обов`язковою умовою чого є вина боржника у невиконанні обов`язку зі сплати аліментів.

Суд відхиляє аргументи відповідача про реєстрацію ним нового шлюбу, народження в нього дитини та наявність заборгованості з комунальних послуг, враховуючи, що посилавшись на вказані обставини останній доказів своїх доходів та доходів дружини не надав, а тому його посилання на скрутне матеріальне становище є припущенням. До того ж ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не просив про зменшення пені, стягнутої судом першої інстанції, свого розрахунку з його обґрунтуванням також не навів, а просив у позові відмовити.

За такого суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи на підставі наявних у справі доказів, яким дав належну правову оцінку, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини щодо стягнення пені з платника аліментів, та з дотриманням вимог процесуального закону ухвалив законне і обґрунтоване рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено апеляційним судом без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які у цій справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Ільїним Олександром Валерійовичем, залишити без задоволення, заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повна постанова складена 18 липня 2025 року