Справа № 464/2485/25
пр.№ 2/464/1453/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Михайлів О.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Жакун І.А.,

представника третьої особи Головного управління державної податкової служби у Львівській області Ферин О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , за участі третіх осіб Львівського міського центру зайнятості, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління державної податкової служби у Львівській області, про визнання трудових відносин припиненими,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визнання трудових відносин, укладених на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, припиненими з 23 травня 2023 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно з трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрованим у Львівському міському центрі зайнятості від 05.06.2014, позивачка була прийнята на роботу за безстроковим трудовим договором на посаду швачки до відповідачки ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка була оформлена на дошлюбне прізвище позивачки « ОСОБА_4 », та після одруження таке змінено на « ОСОБА_5 ». Трудова діяльність на посаді швачки відповідно до укладеного трудового договору тривала з 05.06.2014 до 23.05.2023 в орендованому приміщенні Львівського монтажно-заготівельного заводу, що за адресою : АДРЕСА_1 . 23 травня 2023 року відповідачка повідомила про необхідність переоформлення підприємства, у зв`язку з чим попросила ОСОБА_1 та інших працівників декілька днів не виходити на роботу. Також позивачка зазначила, що після цього неодноразово намагалась зв`язатись з ОСОБА_3 , щоб звільнитися за власним бажанням, однак остання на дзвінки не відповідала. Надалі, нею було направлено заяву про звільнення за зареєстрованим місцем проживання ФОП ОСОБА_3 , однак відповіді від останньої не отримала. У вересні 2024 року рідна сестра відповідачки надіслала трудову книжку поштою на адресу колишньої співробітниці позивачки ОСОБА_6 , яка в подальшому передала її ОСОБА_1 , однак запису про її звільнення в трудовій книжці не було. Відповідно до форми ОК-5 Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , сплата страхових внесків відповідачем здійснювалась до 01.04.2020. Страхові внески частково здійснювались також у 2021, 2022 та 2023 роках, хоча позивачка працювала у ФОП ОСОБА_3 в період з 05 червня 2014 року по 23 травня 2023 року. Чи здійснювались страхові внески за період роботи з 5 червня 2014 року по 23 травня 2023 року, їй невідомо. Вважає, що визнання трудових відносин припиненими необхідне для реалізації її права на працевлаштування, а в подальшому отримання пенсії та обчислення трудового стажу.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, що є аналогічними змісту позовної заяви, просили суд позов задовольнити.

Відповідачка фізична особа підприємець ОСОБА_3 , у судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, а саме: Головного управління ПФУ у Львівській області, що реалізує державну політику з питань ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та Головне управління державної податкової служби у Львівській області, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, викладені у позові обставини та заявлені вимоги не заперечили та при вирішенні справи покладались на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Відповідно до статей 21, 22, 23 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ст.48 КЗпП України).

Згідно з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (ст. 38 КЗпП України).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , згідно з трудовим договором, зареєстрованим 05.06.2014 в Львівському міському центрі зайнятості за №3 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, пов`язану з наданням послуг ОСОБА_3 , була прийнята на роботу на посаду швачки до відповідачки ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується витягом із трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що трудова діяльність відповідно до укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 трудового договору на посаді швачки тривала з 05.06.2014 до 23.05.2023 в орендованому відповідачкою приміщенні Львівського монтажно заготівельного заводу, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які в судовому засіданні надали показання про те, що працювали разом із позивачкою до 23.05.2023, а згодом звертались до відповідачки із заявами про припинення трудових відносин, однак остання тривалий час звернення ігнорувала, а в подальшому повернула трудові книжки засобами поштового зв`язку без запису про звільнення.

Враховуючи те, що з 23 травня 2023 року, незважаючи на фактичну відсутність трудових відносин між сторонами, позивачку не звільнено із займаної посади, не виконано процедуру припинення трудових відносин відповідно до законодавства України, наявне порушення права працівника на звільнення з роботи з ініціативи останнього, відповідачем обставини порушення такого права не спростовано, суд дійшов висновку про необхідність визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та фізичної особою підприємцем ОСОБА_3 з 23 травня 2023 року.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) припиненими з 23 травня 2023 року.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.08.2025.

Головуючий Назарій ДУЛЕБКО