Справа № 304/2182/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року у складі судді Гевці В.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 листопада 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0636/82/0429706, відповідно до яких Банк надав позичальнику грошові кошти за умовами, передбаченими кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 05 листопада 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 44,64%.

Зазначав, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами кредитного договору.

20 вересня 2019 року укладено договір № 114/2-19-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема, за договором №014/0636/82/0429706.

Крім того, 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема, за договором № 014/0636/82/0429706.

Таким чином вважав, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за вказаним вище договором.

Вказував, що оскільки, станом на день подання позову, заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, відтак у неї обліковується прострочена заборгованість у загальному розмірі 26841,95 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 10289,86 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 16552,09 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року в загальному розмірі 26 841 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок одна) гривня 95 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та 9 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на думку апелянта, позивачем не надано суду доказів видачі їй кредитних коштів. Вважає, що з наданих позивачем додатків до позовної заяви неможливо встановити отримання відповідачем від кредитодавця грошових коштів, дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які здійснювалося нарахування такої заборгованості, суми та час внесення відповідачем платежів тощо. Вважає, що витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2018 року між АТ «Райфайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0636/82/0429706 (далі Договору), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 11 112,35 грн. на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 10 000 грн., а також на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 1112,35 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 05 листопада 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 44,64%.

До Договору надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року, укладеного між АТ «Райфайзен Банк» та ОСОБА_1 , позивачем також долучено Паспорт споживчого кредиту, Розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, Графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення, Заяву-анкету для отримання кредиту «Кредит готівкою», підписані позичальником ОСОБА_1 .

На підтвердження виконання зобов`язань щодо видачі кредиту АТ «Райфайзен Банк» та наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивач надав виписку по рахунку клієнта, а також розрахунок заборгованості за договором.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України визнає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Так, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) викладена правова позиція, згідно з якою банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Так, з наданої позивачем виписки по рахунку клієнта від 15.07.2024 слідує, що 05 листопада 2018 року на особовий рахунок відповідача Банком було зараховано грошові кошти у розмірі 11 112,35 грн. на виконання зобов`язань щодо видачі кредиту.

Таким чином, АТ «Райфайзен Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме перерахувало грошові кошти (11 112,35 грн.) на банківський рахунок ОСОБА_1 , визначений сторонами у договорі.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи слідує, що 20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Відповідно до Реєстру Боржників до договору відступлення №114/2-19-F від 20.09.2019 слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року у розмірі 13998,13 грн., з яких: 10 289,86 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2029,42 грн. сума заборгованості за відсотками; 1678,85 грн. сума заборгованості за пенею.

10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у повному обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами) з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно Реєстру Боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року у розмірі 28520,80 грн., з яких: 10 289,86 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16552,09 грн. сума заборгованості за відсотками; 1678,85 грн. сума заборгованості за пенею.

Договір та Реєстр Боржників підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» набуло статусу кредитора за кредитним договором №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року у розмірі 28520,80 грн.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року станом на 10.08.2024.

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу, що позивачем продовжувалися нараховувати проценти за користування грошовими коштами поза межами строку кредитування, а саме після 05.11.2022, а тому такі не підлягають стягненню.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що як встановлено вище позивачем після отримання права грошової вимоги до відповідача не здійснювалося жодних нарахувань за кредитним договором.

Разом з тим, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, здійсненого Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023, слідує, що попереднім кредитором після отримання права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк» продовжувалося здійснювати нарахування процентів за користування грошовими коштами з 13.11.2019 по 09.01.2023, тобто поза межами строку кредитування, визначеного сторонами до 05.11.2022.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Так, згідно даного розрахунку заборгованості розмір нарахованих попереднім кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» процентів за користування кредитними коштами за період з 13.11.2019 по 09.01.2023 становить 14522,67 грн.

Враховуючи вищенаведене, попередній кредитор мав право продовжувати нараховувати проценти за користування грошовими коштами за період з 13.11.2019 по 05.11.2022, розмір яких становить 13704,67 грн. (10289,86 грн. (сума заборгованості за тілом кредиту) х 44,64% (річна процентна ставка) / 365 днів х 1089 днів (кількість днів у періоді нарахування)).

Таким чином, згідно вищевказаного розрахунку загальний розмір заборгованості повинен був становити 27 702,80 грн., з яких: : 10 289,86 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2029,42 грн. сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги; 1 678,85 грн. сума заборгованості за пенею; 13704,67 грн. нараховані проценти після відступлення права вимоги.

Водночас колегією суддів встановлено, що позивач у прохальній частині просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 26 841,95 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 10289,86 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у сумі 16552,09 грн.

З огляду на наведене, хоча загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, однак, дотримуючись принципу диспозитивності, враховуючи заявлені ним складові суми заборгованості, яку він просить суд стягнути з відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року у розмірі 26023,95 грн., з яких: 10 289,86 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2029,42 грн. сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги; 13704,67 грн. нараховані проценти після відступлення права вимоги.

У позовній заяві позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 гривень.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, заявки на надання юридичної допомоги № 570 від 30 липня 2024 року та Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 9 000 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Колегія суддів приходить до висновку, що сума правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 9000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатським об`єднанням послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для її зменшення до 2000 грн.

Відповідно до ч. 1 п. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10 ст.141 ЦПК України).

Позивачем пред`явлено позов на суму 26841,95 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 26023,95 грн., що складає 96,95% від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4542 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 96,95%), тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з ОСОБА_1 підлягало стягненню 2935,65 грн. (3028 грн. х 96,95%), при цьому оскільки у задоволенні вимог відмовлено (на 3,05%) з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 138,53 грн. (4542 грн. х 3,05%). Відтак, у силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з відповідача слід стягнути різницю судового збору у розмірі 2797,12 грн. (2935,65 грн. - 138,53 грн.).

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, - задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0636/82/0429706 від 05 листопада 2018 року в загальному розмірі 26023 (двадцять шість тисяч двадцять три) гривні 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () судовий збір у розмірі 2797 (дві тисячі сімсот дев`яносто сім) гривень 12 копійок та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: