Номер провадження 2/243/1501/2025
Номер справи 243/5847/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» липня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Чернікової Ю.К.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, в залі судових засідань № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат КОСЕНКО Сергій Валерійович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є сином відповідачки ОСОБА_5 , яка проживає разом із співмешканцем ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, від якого народила двох дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протягом останніх трьох років відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх синів, переклавши свої обов`язки на старшого сина ОСОБА_1 , який фактично з травня 2022 року і по даний час займається вихованням та матеріальним забезпеченням братів, створює дітям належні умови для життя, навчання та всебічного розвитку. Батьки дітей контакти із синами не підтримують, участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймають, не турбуються про їх духовний та фізичний розвиток, не цікавляться станом здоров`я, навчанням дітей та взагалі не проявляють батьківського піклування , що свідчить про їх свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Даний факт підтверджується Висновком органу опіки Черкаської селищної військової адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів.

Відповідно до характеристик на відповідачів, виданих Органом опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації також вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у шлюбі не перебувають, офіційно ніде не працюють, за час проживання на території селищної ради характеризуються посередньо, періодично зловживають спиртними напоями, участі у вихованні дітей не приймають.

В зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 батьківських прав стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , призначити ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та стягнути з відповідачів аліменти на його користь у розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не меньше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 просить задовольнити позов у повному обсязі, посилається на докази, викладені в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Косенко С.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1529936 від 30 червня 2025 року, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, на обґрунтування заявлених позовних вимог навів докази, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву, в якій зазначила, що обставини, викладені у позовній заяві, повністю відповідають дійсності, заперечень проти задоволення позовних вимог вона не має та просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій зазначив, що обставини, викладені у позовній заяві, повністю відповідають дійсності, заперечень проти задоволення позовних вимог він не має та просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суду надано Клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, рішення просили винести згідно чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно Довідки №161 ,виданої 17 червня 2025 року Гродівською селищною радою Покровського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_1 мешкає в с. Новоекономічне Покровського району Донецької області та має склад сім`ї : дружину ОСОБА_9 ,що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 10 жовтня 2023 року Мирноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та братів ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

Згідно Довідки №162 , виданої 17 червня 2025 року Гродівською селищною радою Покровського району Донецької області вбачається , що з 16 травня 2022 року в сім`ю ОСОБА_1 були влаштовані малолітні діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які залишилися без батьківського піклування.

Наразі з 18 червня 2025 року позивач разом з дружиною та двома братами зареєстрований як ВПО у м. Добропілля Донецької області, що підтверджується довідками: від 18 червня 2025 року №1422- , від 18 червня 2025 року №1422-, від 18 червня 2025 року №1422- - про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно Наказу Служби у справах дітей Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області від 20 червня 2025 року, було вирішено тимчасово влаштувати дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,які залишились без батьківського піклування, в родину ОСОБА_1 .

Згідно Довідки про склад сім`ї, виданої 20 червня 2025 року квартальною ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 та має склад сім`ї : ОСОБА_9 1987 року народження - дружина, ОСОБА_8 , 2010 року народження, ОСОБА_7 2008 року народження. Цей факт підтверджений сусідами - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 мав право звернутися до суду із позовної заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишилися без батьківського піклування та були влаштовані в сім`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13 липня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином відповідачки - ОСОБА_5 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 26 листопада 2010 року Виконавчим органом місцевого самоврядування Олександрівської сільскої ради Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином відповідачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 23 грудня 2008 року виконавчим органом місцевого самоврядування Олександрівської сільскої ради Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Суд приходить до висновку, що Факт родинних стосунків між позивачем та його братами підтверджується свідоцтвами про народження, де в графі «Мати» вказана ОСОБА_5 .

Відповідно до характеристики Новоекономічної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області, ОСОБА_7 навчається з десятого класу та має гарний фізичний і розумовий розвиток, довільну змішану пам`ять. Виховується в родині неповноріднього брата, як дитина, яка залишилася без батьківського піклування. Особи, які опікуються дитиною, приділяють належну увагу вихованню,постійно відвідують школу та беруть активну участь в житті школи та класу.

Відповідно до характеристики Новоселівської філії Олександрівського ліцею Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області від 19 червня 2025 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється учнем 9 класу, з раннього дитинства виховувався в сім`ї біологічних батьків, однак протягом тривалого часу в сім`ї несприятливі умови для належного виховування та розвитку дитини,зокрема через зловживання алкоголем з боку батьків та нехтування обов`язками щодо забезпечення безпеки та належного догляду, у зв`язку з чим тимчасово(з 16 травня 2022 року) поживає в родині старшого брата,який фактично здійснює догляд забезпечує побутові умови, підтримку в навчанні та розвиток особистості дитини. ОСОБА_8 має задовільний стан здоров`я, відповідальний, дисциплінований. Має задовільні умови проживання.

Відповідно до характеристики Новоселівської філії Олександрівського ліцею Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області від 19 червня 2025 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється випускником, з раннього дитинства виховувався в сім`ї біологічних батьків, однак протягом тривалого часу в сім`ї несприятливі умови для належного виховування та розвитку дитини,зокрема через зловживання алкоголем з боку батьків та нехтування обов`язками щодо забезпечення безпеки та належного догляду, у у зв`язку з чим тимчасово(з 16 травня 2022 року) поживає в родині старшого брата,який фактично здійснює догляд забезпечує побутові умови, підтримку в навчанні та розвиток особистості дитини.

До закінчення ОСОБА_13 9 класу, ОСОБА_1 активно брав участь у виховному процесу та активно співпрацював зі школою. Наразі ОСОБА_7 навчається в Новоекономічній ЗОШ І-ІІІ ступенів Покровського району Донецької області.

Відповідно до Акту обстеження побутових умов проживання дітей, виданого Службою у справах дітей Добропільської міської ради вбачається, що за заявою ОСОБА_1 було проведено обстеження умов проживання під час якого встановлено, що родина мешкає в одноповерховому будинку на 1 поверсі який складається з 4-х кімнат. Умови проживання добрі та відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. В будинку чисто, діти одягнуті, нагодовані є все необхідне для їх розвитку, потреби дітей задоволено в повному обсязі.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 працює підприємцем(ФОП) та має регулярний дохід.

Згідно Медичного висновку від 24 червня 2025 року №317, ОСОБА_1 придатний за станом здоров`я виконувати обов`язки піклувальника, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку та витягу з Державного реєстру речових прав, позивач разом із дружиною нещодавно придбали своє власне житло у АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки-характеристики від 30 червня 2025 року №15-30/1/2, виданою Черкаської селищною радою Краматорського району Донецької області, громадянин ОСОБА_14 (відповідач) у шлюбі не перебуває. Проживає разом із співмешканкою ОСОБА_5 та має спільних дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . З 2022 року діти проживають разом із старшим сином співмешканки, який повністю взяв на себе обов`язки по їхньому вихованню. Офіційно ОСОБА_14 не працює, періодично зловживає алкогольними напоями, у вихованні дітей участь не приймає.

Так само відповідно до Довідки-характеристики від 30 червня 2025 року №15-30/1/3, виданою Черкаської селищною радою Краматорського району Донецької області, громадянка ОСОБА_5 (відповідачка) у шлюбі не перебуває. Проживає разом із співмешканцем ОСОБА_6 та має спільних дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . З 2022 року діти проживають разом із старшим сином, ОСОБА_1 , який повністю взяв на себе обов`язки по їхньому вихованню. Офіційно ОСОБА_5 не працює, періодично зловживає алкогольними напоями, у вихованні дітей участь не приймає, останні три роки не приділяє їм ніякої уваги, не піклується про їх здоров`я та повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.

Згідно з Висновком органу опіку та піклування Черкаської селищної військової адміністрації від 30 червня 2025 року №01-10/221 щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадян: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 по відношенню до неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічними батьками яких вони являються, Черкаська селищна військова адміністрація вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_15 та ОСОБА_6 та призначити піклувальником дітей громадянина ОСОБА_1 , в родині якого вони фактично проживають на даний час.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою-четвертою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно із пунктом 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі й на рівне виховання батьками.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ОСОБА_6 посилався на те, що він займається вихованням братів, забезпечує їх усім необхідним, турбується про їх повноцінний розвиток, натомість відповідачі не цікавляться дітьми, не вживають заходів до спілкування з дитиною, повністю усунулися від участі у житті та вихованні дітей.

Таким чином правовою підставою для позбавлення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

З огляду на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Тобто в такому випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.

Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися.

Разом із тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року «Ilya Lyapinv. russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могли б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

На перше місце суд ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 (провадження № 61-13690св20), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20).

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок Виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Суд не погоджується із Висновком органу опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки цей Висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьків батьківських прав, батьки - відповідачі по справі не були присутні на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, не було можливості з`ясувати причини ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, також суду не надано доказів виклику відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 30 червня 2025 року.

Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачів як осіб, які не здійснюють своїх батьківських обов`язків, Органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків.

Нормами як національного (ст. 171 СК України) так і міжнародного законодавства (ст. 12 Конвенції про права дитини) визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

З наданого Висновку вбачається, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 30 червня 2025 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не були присутні та свою думку щодо позбавлення їх батьків батьківських прав не висловили. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що його не запрошували на засідання комісії, а чи запрошували відповідачів, він не знає. Позивач стверджує, що неповнолітні - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 писали Заяви до Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області, а жодного посилання на існування таких заяв в матеріалах цивільної справи немає. Немає таких посилань і в самому Висновку.

Таким чином, суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей та сім`ї органу опіку та піклування Черкаської селищної військової адміністрації про доцільність позбавлення відповідачів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.

Так само, згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Тож дитина, яка досягла 14 років, має право самостійно звертатися до суду для захисту своїх прав та інтересів, включаючи питання позбавлення батьківських прав. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час виповнилося 17 років, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час виповнилося 15 років.

Суд вирішив доцільним вважати, що у разі потреби ОСОБА_7 , ОСОБА_8 могли самостійно звернутися до суду з приводу позбавлення батьківських прав, але жодного звернення зафіксовано не було.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.». Отже, для того, щоб здійснити забезпечення найкращих інтересів дитини, потрібно, для початку, виявити ці інтереси. Одним з основних способів визначення інтересів дитини (яка досягла віку і такого рівня розвитку, який дозволяє їй сформулювати й висловити власні погляди) є визначення думки самої дитини щодо ситуації, що склалась.

Чинне законодавство України у багатьох нормативно-правових актах, зокрема у Сімейному кодексі України, передбачає необхідність вислухати думку дитини при прийнятті рішень що стосуються її життя (наприклад, ст. 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном).

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 мають право сформулювати та висловити власну думку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , адже поглядам дітей приділяється значна увага при вирішення питань про позбавлення прав батьківства.

Відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення їх батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження № 61-13923св23).

Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Суд враховує, що відповідачі не є особами, поведінка чи дії яких можуть свідчити про негативний вплив на дитину, не доведено умислу відповідачів на невиконання ними батьківських обов`язків, а не через об`єктивні непереборні обставини, які могли скластися у житті відповідачів, тому розрив з батьками сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, на теперішній час неможливо з`ясувати наявність причин та обставин винної поведінки відповідачів та наявність/відсутність у них бажання змінити своє ставлення до синів, позивачем не доведено умисне невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовування до відповідачів такого крайнього заходу впливу, як позбавлення їх батьківських прав, тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ОСОБА_6 слід відмовити.

До такого висновку у Постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18, провадження № 61-22933св19, прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в якій зазначено що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків та допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

23 липня 2025 року відповідач ОСОБА_5 надала суду заяву, в якій зазначила, що обставини, викладені у позовній заяві, повністю відповідають дійсності, заперечень проти задоволення позовних вимог вона не має та просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити.

23 липня 2025 року відповідач ОСОБА_6 надав суду заяву, в якій зазначив, що обставини, викладені у позовній заяві, повністю відповідають дійсності, заперечень проти задоволення позовних вимог він не має та просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити.

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені норми права, суд приходить до висновку про те, що заява відповідачки ОСОБА_5 , в якій вона по суті відмовляється від батьківських прав на дітей та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

З огляду на викладені норми права, суд приходить до висновку про те, що заява відповідача ОСОБА_6 в якій він по суті відмовляється від батьківських прав на дітей та визнає позов про позбавлення його батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо ухилення від участі у вихованні дітей умисне і свідоме нехтування обов`язками матері та батька, суд приходить до висновку про невстановлення правових підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стосовно їх неповнолітніх дітей та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Разом з тим, суд, з метою захисту інтересів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважає необхідним попередити відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про неприпустимість в подальшому порушення з їх боку батьківських обов`язків щодо своїх дітей та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на орган опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 своїх батьківських обов`язків відносно дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 171 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат КОСЕНКО Сергій Валерійович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав - відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Попередити ОСОБА_16 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 інші дані невідомі, ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,інші дані невідомі, що у разі ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони будуть позбавлені батьківських прав.

Покласти на Орган опіки та піклування Черкаської селищної військової адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 інші дані невідомі, ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,інші дані невідомі, своїх батьківських обов`язків відносно дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23 липня 2025 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова