Провадження № 2/466/1149/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року

Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Білінської Г.Б.

секретаря судового засідання Ханас С.О.

за участю представника позивача Ільків Г.М.

представника позивача Яцуляка Т.Р.

розглянувши у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ільків Г.М. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, в якій просить суд: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділити позивачу ОСОБА_1 у користування житлову кімнату позначену на плані під №67-3 площею 11.4 кв.м.

- виділити відповідачці ОСОБА_2 у користування житлову кімнату позначену на плані №67-2 площею 17.4 кв.м.

- в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити житлову кімнату позначену на плані під №67-4 площею 13,6 кв.м., (для можливості доступу ОСОБА_1 , в кухню позначену на плані №67-5 площею 6,0 кв.м.); кухню позначену на плані під №67-5 площею 6,0 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під №67-6 площею 4,2 кв.м., коридор позначений на плані під №67-1 площею 6,1 кв.м., а також комору в підвалі площею 12,7 кв.м., яка не входить в загальну площу квартири, однак є у спільному користуванні співвласників квартири незалежно від належної їм частки. Стягнути з відповідачки в користь позивача понесені судові витрати.

В обгрунтування позову поклкається на те, що позивач ОСОБА_1 являється співвласником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним Свідоцтвом від 17.05.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., за реєстровим №1047.

Іншим співвласником 1/2 частки зазначеної квартири є відповідачка- ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2014 року, індексний номер витягу: 27956832.

Квартира АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат, площею: 17,4 кв.м., 11,4 кв.м., 13,6 кв.м., коридора площею - 6,1 кв.м., кухні площею- 6,0 кв.м., санвузла площею 4,2 кв.м., веранди 12,7 кв.м., комори в підвалі -12,7 кв.м., що підтверджується відповідною технічної документації на дану квартиру. Загальна площа квартири відповідно до права власності на неї, становить 62,6 кв.м. Внаслідок самочинно побудованої відповідачкою веранди, площа квартири змінилася з 62,6 кв.м. на 71,4 кв.м., що підтверджується довідкою ОКП «БТІ та ЕО» від 21.12.2020 року №1/8790.

Посилаючись на правовову позицію Верховного суду України від 04.12.2013 року в справі №6-130цс13, з якої вбачається, що об`єкти нерухомого майна, до складу яких входить самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч.2 ст.376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст.ст.364,367 ЦК України», пункт 45 Постанови від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц, де Велика Палата Верховного суду звернула увагу, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а також на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 14.09.2021 року у справі №359/5719/17 де зазначено, що особа не набуває право власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148), просить не відмовити в задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника- адвоката Ільків Г.М. надійшла заява, в якій просить суд розгяд справи проводити за відсутності позивача.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала.

Клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших не подано.

На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України справа слухається у відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва від 17.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., за реєстровим №1047, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2014 року, індексний номер витягу: 27956832, відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат, площею: 17,4 кв.м., 11,4 кв.м., 13,6 кв.м., коридора площею - 6,1 кв.м., кухні площею- 6,0 кв.м., санвузла площею 4,2 кв.м., веранди 12,7 кв.м., комори в підвалі -12,7 кв.м., що підтверджується відповідною технічної документації на дану квартиру.

Загальна площа квартири відповідно до права власності на неї, становить 62,6 кв.м.

Внаслідок самочинно побудованої відповідачкою веранди, площа квартири змінилася з 62,6 кв.м. на 71,4 кв.м., що підтверджується довідкою ОКП «БТІ та ЕО» від 21.12.2020 року №1/8790.

Як зазначає представник позивача у заяві, позивач являється співвласником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , останній не має можливості реалізувати своє право власності шляхом проживання в ній. Відповідачка не визнає право власності позивача ОСОБА_1 на 1/2 частку даної квартири. Відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що 1/2 частка в квартирі АДРЕСА_1 не встановлює порядок користування нею, а відтак позивач не вправі/не може користуватися на власний розсуд приміщеннями даної квартири.

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів законодавець визначає як припинення дії, що порушує право.

Ст. 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до технічної документації, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат, площею: 17,4 кв.м., 11,4 кв.м., 13,6 кв.м., коридора площею - 6,1 кв.м., кухні площею- 6,0 кв.м., санвузла площею 4,2 кв.м., веранди 12,7 кв.м., комори в підвалі -12,7 кв.м.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 14 постанови № 20 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п. 6 постанови № 7 Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21.

Судом встановлено, що на даний момент між сторонами не вирішено питання встановлення порядку користування квартирою.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат, належним способом захисту прав позивача буде встановлення порядку користування квартирою з врахуванням належної позивачу 1/2 частини спірної квартири, виділивши позивачу ОСОБА_1 у користування житлову кімнату позначену на плані під №67-3 площею 11.4 кв.м., а відповідачці ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату позначену на плані №67-2 площею 17.4 кв.м. В спільному користуванні позивача та відповідачки залишити житлову кімнату позначену на плані під №67-4 площею 13,6 кв.м., (для можливості доступу позивача в кухню позначену на плані №67-5 площею 6,0 кв.м.), кухню позначену на плані під №67-5 площею 6,0 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під №67-6 площею 4,2 кв.м., коридор позначений на плані під №67-1 площею 6,1 кв.м., а також комору в підвалі площею 12,7 кв.м., яка не входить в загальну площу квартиру, однак є у спільному користуванні співвласників квартири незалежно від належної їм частки.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Так як суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення, а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Керуючись ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 12, ст. 23, ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 131, ст. 141, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- виділити позивачу ОСОБА_1 у користування житлову кімнату позначену на плані під №67-3 площею 11.4 кв.м.

- виділити відповідачці ОСОБА_2 у користування житлову кімнату позначену на плані №67-2 площею 17.4 кв.м.

- в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити житлову кімнату позначену на плані під №67-4 площею 13,6 кв.м., (для можливості доступу ОСОБА_1 , в кухню позначену на плані №67-5 площею 6,0 кв.м.); кухню позначену на плані під №67-5 площею 6,0 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під №67-6 площею 4,2 кв.м., коридор позначений на плані під №67-1 площею 6,1 кв.м., а також комора в підвалі площею 12,7 кв.м., яка не входить в загальну площу квартиру, однак є у спільному користуванні співвласників квартири незалежно від належної їм частки.

Стягнути з ОСОБА_2 , р.н. невідомий, РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір в розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Г. Б. Білінська