Провадження №: 2-др/336/36/25
17 липня 2025 року м. Запоріжжя
07.07.2025 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про стягнення з відповідача на її користь понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9700 гривень.
Судове засідання було призначено на 17 липня 2025 року, сторони викликались.
17.07.2025 року до суду надійшла заява від представника заявника Кофанова А.В. про розгляд клопотання про ухвалення додаткового рішення без участі заявника та її представника, на поданій заяві наполягають.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, був повідомлений належним чином.
З підстав, передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши всі обставини по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків.
18.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої в процесі розгляду справи позовної заяви, просить визнати її особистою приватною власністю 19/30 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на інші 11/30 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , присудивши відповідачу ОСОБА_2 грошову компенсацію замість його частки, що складає 11/60 частин у праві спільної сумісної власності на цей житловий будинок - у розмірі 93 613,30 гривень.
Рішенням Шеченківського районного суду м. Запоріжжя позов було задоволено. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 19/30 (дев`ятнадцять тридцятих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11/30 (одинадцять тридцятих)частин житлового будинку АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 11/30 (одинадцять тридцятих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 93 613 (дев`яносто три тисячі шістсот тринадцять) гривень 30 копійок як компенсацію вартості 11/60 (одинадцяти шістдесятих)частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які сплачені на депозитний рахунок суду ОСОБА_1 , згідно квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..2 від 22.01.2024 року на суму 66188,10 гривень та № 1.73227449.1 від 15.11.2024 на суму 27425,20 гривень. Припинено право власності ОСОБА_2 на 11/60 (одинадцять шістдесятих)частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4170,05(чотири тисячі сімдесят) гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В позовній заяви зазначено, що позивачем були понесені судові витрати у розмірі 3128 гривень 89 копійок на сплату судового збору та 2500 гривень на професійну правничу допомогу. Судові витрати, які очікуються у справі - 10 000 гривень на професійну правничу допомогу. Будь-якого попереднього розрахунку розміру витрат на правничу допомогу позовна заява не містить, документів щодо надання правничої допомоги до позовної заяви не долучалось.

Відтак, при ухваленні рішення, питання про розподіл судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката не вирішувалося, а було вирішено лише питання про судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Через канцелярію суду 07.07.2025 року позивач подала клопотання про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 9700 грн.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат можливо лише за сукупності таких обставин: 1) сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі або до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 2) стороною подано заяву щодо таких судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, або до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі (або до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів (або до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження) у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, який подається стороною до суду разом з першою заявою по суті спору, не є заявою про подання доказів розміру судових витрат після ухвалення рішення суду, передбаченою ч.8 ст.141 ЦПК України, хоча Цивільним процесуальним кодексом України не забороняється можливість зробити заяву про подання доказів після ухвалення рішення при поданні попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 6. ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц.

У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 10.10.2023, акт до договору про надання правової допомоги № 25/2023 від 10.10.2023, згідно з яким розмір винагороди адвоката становить 9700 грн., а саме за: підготовку, складання та подачу позовної заяви 2500,00грн.; представництво інтересів клієнта у суді: участь у судових засіданнях, підготовка уточнених позовних заяв від 23.01.2024 року, 19.11.2024 року, підготовка та подання клопотань щодо розгляду справи, долучення доказів, консультації щодо процесуальних дій відповідача, ухвал суду та з інших питань 7200 грн.

Фактично матеріалами клопотання підтверджується факт отримання позивачем послуг від адвоката Кофанова А.В. та, відповідно, витрат на правничу допомогу, пов`язаних з підготовкою, складанням, подачею позовної заяви, представництвом інтересів клієнта у суді: участю у судових засіданнях, підготовкою уточнених позовних заяв від 23.01.2024 року, 19.11.2024 року, підготовкою та поданням клопотань щодо розгляду справи, долученням доказів, консультаціям щодо процесуальних дій відповідача, ухвал суду та з інших питань.

Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, про дату судового засідання був попереджений належним чином.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку що клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №336/10969/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9700,00 грн. (дев`ять тисяч сімсот гривень 00 коп.)

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.І. Турчинський

17.07.25