Справа № 133/4079/24
Провадження № 22-ц/801/1616/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 рокуСправа № 133/4079/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Матківської М. В.,

секретар судового засіданні Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1

відповідач Глуховецька селищна рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Молявчиком Олексієм Валерійовичем, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Гуменюка О. О. в м. Козятин, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Глуховецької селищної ради, в якому просила визнати за нею право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку площею 2,9501 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 030010213.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі на право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9501 га, кадастровий номер 030010213, а також на майновий пай члена КСП КГП ім. Ватутіна СВК «Білопільський». Зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (що діяв на час відкриття спадщини), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті чоловіка, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Барською І. О. їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ (державний акт на право власності на земельну ділянку) видано після смерті спадкодавця. Тому вона змушена звертатися до суду.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, шо визнання відповідачем позовних вимог у цій справі не може покладатись в основу судового рішення на підтвердження обставин, про які вказує позивач як підставу своїх вимог, оскільки ці обставини не доведені перед судом достатніми та переконливими доказами. Позивачка не довела обставини, на які посилається надана нею довідка 22.08.2024 підписана від імені особи, щодо якої суду не надано належних та допустимих доказів про те, що вказана особа на момент смерті чоловіка позивача, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування та могла володіти достовірними відомостями про вчинення позивачем будь-яких дій щодо прийняття спадщини, до нотаріальної контори впродовж 6-місячного строку вона не зверталася, жодних інших доказів про те, що позивач фактично вступила в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема зазначеної земельної ділянки, суду не надано. Також суд взяв до уваги ту обставину, що на момент смерті спадкодавця з ним фактично проживала його мати, а позивач, згідно її показів, фактично проживала в м. Боярка, що викликає в суду обґрунтовані сумніви у фактичному прийняті позивачем спадщини.

Не погодившись із ухваленим рішенням, 06 червня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Молявчика О. В., засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи: позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом вступу у фактичне володіння (згідно чинного на той час ЦК України), довідка, яку видав сільський голова, базується на підставі відповідного обліку, якій вівся сільською радою і неважливим є те, що сільський голова тоді не працював на цій посаді. Вона звернулась до нотаріальної контори і їй було видано свідоцтво про право на майновий пай, а тому суд зробив безпідставний висновок, що вона не прийняла спадщини.

Від відповідача відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 24.02.1979 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 24.02.1979 (а. с. 7);

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , місце смерті с. Селище Козятинського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06.04.2004 (а.с.6);

- 29.10.2024 зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер у спадковому реєстрі: 73205876; номер у нотаріуса: 101/2024(а. с. 8);

- зі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.10.2024 приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Барською І.О., вбачається, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , майновий пай члена колективного сільськогосподарського виробництва КГП ім. Ватутіна СВК «Білопільський», що складає 0,14 відсотків на суму 5786 грн, належного померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського виробництва (майновий сертифікат) серії ВІ VIII №000507 від 26.11.2002 (а. с. 9);

- 03.06.2003 на підставі розпорядження Козятинської районної державної адміністрації від 22.05.2003 № 217 видано на ім`я ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 059288, кадастровий номер земельної ділянки 030010213 (а. с. 10);

- відповідно до розпорядження № 217 від 22.05.2003 голови Козятинської РДА, затверджено технічну документацію по передачі в приватну власність земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), що розташовані в межах адміністративно-територіального підпорядкування Білопільської сільської ради; видати державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадянам, згідно додатку № 1; спадкоємцям померлих громадян (додаток № 2) державні акти на право власності на землю видавати після оформлення спадщини (а. с. 11), згідно Додатку під номером 465 значиться ОСОБА_2 , номер земельної ділянки 538, площа 2,9501 га ( а. с. 12-13);

- 16.12.2024 приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Барською І.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №2059288 від 03.06.2003 виданий на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з порушенням чинного законодавства, а саме після його смерті (а. с. 17);

- зі спадкової справи №101/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що заяву про прийняття спадщини за законом подано ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає. (а. с. 35 55).

В спадковій справі наявна довідка №4-137 від 22.08.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з 1990 року по день смерті постійно проживав в АДРЕСА_1 ( а. с. 38), а також Довідка № 4-136 від 22.08.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактично прийняла спадщину) (а. с. 38 на звороті);

-відповідач подав заяву про визнання позову (а. с. 24).

Між сторонами виник спір про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зазначений правовий висновок викладений , зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що їй 29.10.2024 видано приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Барською І. О. Свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай члена колективного сільськогосподарського виробництва КГП ім. Ватутіна СВК «Білопільський», що складає 0,14 відсотків на суму 5 786 грн, належний померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського виробництва (майновий сертифікат) серії ВІ VIII №000507 від 26.11.2002 (а. с. 9).

При видачі свідоцтва про право на спадщину підпункт 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Міністерством Юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, зобов`язує нотаріуса перевіряти: факт смерті спадкодавця; час і місце відкриття спадщини; наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом; прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб; склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Для підтвердження вказаних обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що нотаріусом видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, не вправі був піддавати сумніву факт прийняття спадщини позивачкою, адже, як уже зазначалося вище, фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини. Суд не вправі був вдаватися в оцінку довідок органу місцевого самоврядування, які прийняв нотаріус як доказ про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_1 , оскільки це не входить до компетенції суду при розгляді цієї справи, Свідоцтво про право на спадщину за законом чинне і ніким не оспорено.

Щодо доводів позивачки про неможливість іншим шляхом оформити спадщину на земельну ділянку окрім як звернутися в суд, апеляційний суд зазначає наступне.

Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.

Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Як вбачається зі змісту Розпорядження № 217 від 22.05.2003 голови Козятинської РДА, ним затверджено технічну документацію по передачі в приватну власність земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), що розташовані в межах адміністративно-територіального підпорядкування Білопільської сільської ради та наказано видати державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадянам. Згідно Додатку до цього Розпорядження, під номером 465 значиться ОСОБА_2 , номер земельної ділянки НОМЕР_3 , площа 2,9501 га ( а. с. 12-13).

Отже, в справі що розглядається ОСОБА_2 належала земельна частка (пай), за життя було виготовлено технічну документацію для передачі у власність земельної ділянки, земельна ділянка зареєстрована в Земельному Кадастрі за номером 030010213, а тому позивач не може ставити питання про завершення приватизації (як то має місце в класичному випадку, коли розпочата процедура, але земельна ділянка ще не сформована як об`єкт цивільних прав.). Відтак, з огляду на особливості цієї справи, апеляційний суд виснує, що позов слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на землю, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи на а. с. 24 міститься заява відповідача, в якій він визнає позовні вимоги, однак суд першої інстанції з незрозумілих причин виснував, що визнання відповідачем позовних вимог у цій справі не може покладатись в основу судового рішення на підтвердження обставин, про які вказує позивач як підставу своїх вимог, оскільки ці обставини не доведені перед судом достатніми та переконливими доказами. Такий висновок суду є невірним, адже визнання позову є безумовним правом відповідача (пункт 1 частини 2 статті 49 ЦПК України) та не залежить від категорії справи, яка розглядається. Суд всупереч вимог частини 4 статті 206 ЦПК України не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, після чого повинен був продовжити розгляд, а обмежився лише вказівкою на це в оскаржуваному рішенні, а наведені судом мотиви є безпідставними, про що вже йшлося вище.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, з невірною оцінкою фактичних обставин справи, помилковим трактуванням норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Молявчиком Олексієм Валерійовичем, задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на земельну ділянку площею 2,9501 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 030010213.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

М. В. Матківська