Справа № 296/5187/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Борецьким В. В.

Позов обґрунтовано тим, що сторони одружились 19 липня 2008 року, шлюб між ними зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що складений актовий запис про шлюб № 978. Від шлюбу в сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Представник позивача зазначає, що сторони з липня 2024 року не підтримують сімейні стосунки, разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, між ними часто виникали непорозуміння. Позивач вважає, що примирення між нею та чоловіком неможливе, а подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам.

На підставі наведеного позивач просить розірвати шлюб, укладений 19 липня 2008 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Крім того, позивач просить здійснити розподіл судових витрат позивача по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді від 29 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Борецький В.В. у судове засідання не з`явилися, заявою від 16 липня 2025 року представник позивача просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. 28 липня 2025 року до суду надійшла заява, в якій відповідач зазначає, що він позов визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Крім того, 28 липня 2025 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд установив, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 978. Вказане підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Також установлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст. 55 СК України).

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст.105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України).

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Суд установив, що сторони примиритись не бажають, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

При вирішенні спору суд ураховує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи характер відносин, які склалися в цій сім`ї, та з врахуванням вимог ст. ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Пунктом 2 ч. 3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Питання про повернення позивачу з державного бюджету сплаченого судового збору врегульовано ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та може бути вирішено судом на підставі відповідного клопотання.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат та з врахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 605,60 гривень.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд установив, що 08 травня 2025 року між адвокатом Борецьким В. В. та ОСОБА_1 укладено договір №08/05/25 про надання правничої допомоги (далі по тексту рішення - Договір). На підтвердження виконання договору про надання правничої допомоги до матеріалів справи також додано копію Акту виконання робіт (надання послуг) від 10 травня 2025 року.

У п. 4.1 Договору визначено, що клієнт у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» оплачує послуги адвоката. Сторони договору домовились, що вартість послуг адвоката за складання позовної заяви про розірвання шлюбу та участі в судових засіданнях у вказаній справі в суді першої інстанції або без участі в судових засіданнях у вказаній справі в суді першої інстанції складає 5 000 гривень.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року в справі №275/150/22 зазначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Суд ураховує, що відповідач подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому зазначає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та здійсненою адвокатом роботою. Крім того, позовна заява містить багато помилок. А тому, відповідач просить відмовити в стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу.

З урахуванням категорії, складності справи, змісту позовної заяви, обсягу роботи, виконаної адвокатом, беручи до уваги висновок суду про задоволення позову, суд дійшов висновку, що розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 5 000 гривень є явно завищеним та неспівмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт. Відтак, суд вважає, що обґрунтованими, співмірними зі складністю справи та обсягом проведеної адвокатом роботою, а також пропорційними за результатами розгляду справи в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 89, 200, 206, 263, 264, 265 ЦПК України та ст. 110, 111, 112, 115 СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Житомирі, та ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Житомирі, зареєстрований 19 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 978,- розірвати.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного рішення суду - 01 серпня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК