ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Дряниця Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - позикодавець) та ОСОБА_1 укладений договір позики № 1811169 на умовах повернення позики в кінці її строку. Відповідно до умов зазначеного договору позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 15000,00 грн на строк 30 днів, тобто до 20.04.2021 зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка, фіксована).

21.03.2021 позикодавець на виконання пункту 1 договору позики № 1811169 від 21.03.2021, свої зобов`язання виконав, передавши відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 15000 грн, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», діючого на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку. Зазначене обумовлене тим, що перерахунок коштів із банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно не можливий. На підтверджується чого позивач посилається на електронну платіжну інструкцію № fa34ffb9-4d09-45cb-affa-6fb00956c967 від 21.03.2021.

26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладений договір факторингу № 2610 (далі - договір факторингу) за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників.

У строки, визначені договором позики, заборгованість відповідачкою не сплачена, а тому позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані позикодавцем (первісним кредитором) проценти в межах строку позики, визначені договором за базовою процентною ставкою у розмір 1,99 % від суми позики за 1 день за період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені відповідачкою платежі за договором, які складають - 2262,30 грн.

Отже заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 21692,70 грн, зокрема 15000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; 6692,70 грн заборгованості за відсотками, які позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

З вказаним рішенням районного суду не погодився позивач, оскарживши його до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд безпідставно послався на відсутність доказів переходу права вимоги за договором факторингу та перерахування відповідачу кредитних коштів.

Наголошує, що у даній справі договором факторингу передбачено, що перехід від Позикодавця/первісного кредитора до Позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, а тому на думку апелянта, висновок суду першої інстанції стосовно не доведеності набуття ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права грошової вимоги до ОСОБА_1 , є передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, що формують зміст правовідносин.

Вказує, що районний суд не звернув увагу на те, що згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Позикодавця/клієнта до Позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Первісного кредитора/Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. (Додатки №4 та №5 до Договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 р. - міститься в матеріалах справи). Отже, сторонами зазначеного вище договору факторингу погоджено, що підтвердженням переходу права грошової вимоги до Боржників стосовно портфеля проблемної заборгованості є підписані сторонами додатки №4 та №5 до Договору факторингу. (Додатки №4 та №5 до Договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 р. - міститься в матеріалах справи).

Звертає увагу на те, що підтвердження оплати за договорами факторингу №2610 від 26.10.2021 року не має вирішального значення, адже у даній цивільній справі, сторони за договором факторингу визначили, що моментом переходу права грошової вимоги є підписані сторонами додатки №4 та №5 до Договору факторингу №2610 від 26.10.2021 року, докази укладання зазначених додатків надані місцевому суду.

Вказує, що Верховним Судом у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) зробив висновок, що перевіряти перерахунок коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги/ факторингу необхідно у випадку якщо зазначеним договором визначений момент набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

Заперечуючи висновок суду про недоведеність факту перерахування коштів відповідачу зазначає, що оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний Відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. (п.5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань).

Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції залишено без уваги клопотання позивача про витребування документів, зокрема виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 21.03.2021 року до 24.03.2021 року, а надана відповідачем виписка по рахунку суперечить квитанціям виданим платіжною системою.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено та не спростовано відповідачкою факту укладення 21.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики № 1811169 на умовах повернення позики в кінці строку позики, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 15000 грн на строк 30 днів, тобто до 20.04.2021 зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % за один день (базова процентна ставка/ фіксована).

Проте, оскільки до матеріалів позовної заяви жодних документів на підтвердження оплати позивачем як фактором коштів за договором факторингу надано не було, а позивач не зміг відповідно до вимог укладеного ним договору підтвердити право переходу вимог від відповідача до нього, у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити через недоведеність заявлених ним вимог в частині набуття права вимоги до відповідача.

Крім того, суд дійшов висновку, що у справі відсутні докази про перерахування 21.03.2021 відповідачу коштів у розмірі 15000,00 грн на зазначену нею банківську карту, а також відсутні операції про здійснення видатків у розмірі 1777,50 грн з метою погашення кредитної заборгованості.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Місцевим судом встановлено, що 21.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики №1811169, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. на строк 30 днів, тобто до 20.04.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована) (а.с. 5).

Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису «TY1r5loB1u», надісланого на зазначену відповідачкою (позичальницею) електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Електронні підписи сторін зазначені в пункті 18 договору позики та додатку №1 до нього.

Згідно довідки про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальниця - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , із якою укладений договір № 1811169 від 21.03.2021. Одноразовий ідентифікатор - TY1r5loB1u. Час відправки ідентифікатора позичальниці - 21.03.2021 о 10:07:00. Електронна пошта, на яку направлений ідентифікатор - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позикодавець на виконання пункту 1 договору позики №1811169 від 21.03.2021, свої зобов`язання виконав, передавши відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 15000 грн, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», діючого на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку. Зазначене обумовлене тим, що перерахунок коштів із банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно не можливий. На підтверджується чого позивач посилається на електронну платіжну інструкцію № fa34ffb9-4d09-45cb-affa-6fb00956c967 від 21.03.2021.

Натомість, відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконувала, що привело до утворення заборгованості перед кредитором.

26 жовтня 2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2610 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників.

За змістом п.5.2. Договору факторингу встановлено, що перехід від позикодавця/первісного кредитора до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог.

Виконання п.5.2. Договору факторингу підтверджується підписанням сторонами Додатку №4 та №5 до Договору факторингу.

Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 26 жовтня 2021 року до договору факторингу №2610 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47635,20 грн, з яких: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 32635,20 грн - сума заборгованості за відсотками.

При зверненні до суду позивач здійснив перерахунок заборгованості у відповідності до умов договору, а саме, що сума кредиту становить 15000 грн, строк користування позикою - 30 днів, процентна ставка 1,99% від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами, а тому заборгованість відповідача за кредитним договором складає 21692,70 грн, зокрема 15000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; 6692,70 грн заборгованості за відсотками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із договору №1811169 від 21.03.2021 року укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено Договір факторингу № 2610 (далі Договір).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що згідно умов цього договору перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги за Портфелем Заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру Заборгованостей в електронному вигляді), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані Сторонами Акти прийому передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Акти прийому передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього Договору.

До вказаного договору був долучений реєстр прав вимог №2, в якому була наявна вимога до відповідача (порядковий номер 105838), із ціною продажу вимоги до нього у розмірі 47635,20 грн.

Оскільки умовами укладеного договору факторингу перехід права вимоги пов`язаний з моментом підписання реєстру права вимоги, а не з оплатою за договором факторингу, отже за наявності доказів підписання реєстру, право вимоги за договором із відповідачем перейшло до позивача з моменту його підписання.

З огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», перейшло право вимоги за кредитним договором від 21.03.2021 року № 1811169, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Як визначено ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія управління активами», надало розрахунок заборгованості за договором позики № 1811169, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 складає 21692,70 грн, з яких 15000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 6692,70 грн сума заборгованості за відсотками. Розрахунок заборгованості за процентами проведено за погоджений сторонами строк дії договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за договором позики з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру базової відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування.

Доказів того, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасила, матеріали справи не містять.

Щодо доведеності обставин перерахування відповідачу кредитних коштів на карту, зазначену нею у договорі колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Так, позивачем зазначено, що передача позичальнику кредитних коштів відбувалась шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», діючого на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, оскільки перерахунок коштів із банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно не можливий. На підтверджується даного факту позивач посилається на електронну платіжну інструкцію № fa34ffb9-4d09-45cb-affa-6fb00956c967 від 21.03.2021, крім того, в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «ФК «Фінекспрес», якою підтверджено прийняття до виконання та завершення платіжної операції на суму 15000 грн., 21.03.2021 року отримувач ЕПЗ номер НОМЕР_3 , номер платежу fa34ffb9-4d09-45cb-affa-6fb00956c967.

Оцінюючи докази, надані сторонами у справі у їх сукупності колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення).

Колегія суддів звертає увагу, що ані позивач ані первісний кредитор не є банківськими установами, не відкривали позичальнику рахунку у банку, а кредитор лише перерахував за допомогою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНЕКСПРЕС» кредитні кошти на вже наявну картку ОСОБА_1 , тому позивач позбавлений можливості надати виписки за рахунком відповідача.

Крім того, з наданої відповідачем виписки по картці НОМЕР_1 (а.с. 27, т.2) вбачається нецільове надходження за березень 2021 року у сумі 14925 грн. Оскільки, з даної виписки не можливо встановити хто був відправником коштів, яка саме сума була відправлена, чи була відрахована комісія по операції, то беззаперечних доказів того, що відповідач не отримувала кошти від кредитора суду не надано.

Районний суд вважав доведеним той факт, що на карту відповідача кошти за договором кредиту у розмірі 15000 грн. не надходили, проте не надав правової оцінки доказам, наданим сторонами у їх сукупності, повно і всебічно не дослідив обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що взаємодія між ТОВ «1Безпечне агенством необхідних кредитів» (у тексті договору Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» (у договорі - Фінансова компанія) щодо здійснення переказу коштів урегульована договором №23-01-18/5 від 23.01.2018 року. У даному договорі визначено термін «Виплата» - це переказ коштів на користь Отримувача (особи, на банківську картку якої зараховується виплата), який ініціюється Клієнтом та здійснюється Фінансовою компанією шляхом зарахування коштів на банківський рахунок або платіжну картку Отримувача.

Відповідно до п. 4.15. Договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між ТОВ «1Безпечне агенством необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», Фінансова компанія зобов`язана здійснити Виплату настільки швидко, наскільки їй дозволяють умови договорів та технічної взаємодії з банком, за допомогою якого забезпечується здійснення виплат, але не більше ніж одного календарного дня після отримання відповідного розпорядження від Клієнта.

Колегія суддів приймає до уваги, що надана відповідачем виписка по картці (а.с.27 т. 2) не відображає повної інформації щодо руху коштів на рахунку відповідача, сформована лише за один день 21.03.2021 року - день укладення договору, а тому не може бути належним та допустимим доказом неотримання відповідачем коштів за договором кредиту.

Разом з цим, у позовній заяві позивач заявляв клопотання про витребування виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ «Приватбанк» за період з 21.03.2021 по 24.03.2021 року, яке було проігноровано судом першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем належним чином не спростовано факту отримання коштів за договором кредиту.

Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, позов ТОВ «Фінансова компанія управління активами» слід задовольнити та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за договором позики №1811169 від 21.03.2021 року в сумі 21692,70 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2422,40 грн та апеляційної скарги 3633,60 грн, а всього 6056,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з до ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за договором позики № 1811169, у розмірі 21692 грн. 70 коп.

Стягнути з до ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» 6056 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Ю.В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В.Чумак