Справа № 538/2570/24
Провадження по справі № 2-п/538/5/25
У Х В А Л А

28 липня 2025 року м.Лохвиця

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Кунець М.Г, розглянувши заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2025 року у цивільній справі № 538/2570/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов було задоволено повністю.

21 липня 2025 року до суду надійшла заява від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Котяш І.М. про перегляд та скасування вказаного заочного рішення.

Одночасно з поданням відповідної заяви представник відповідачки просить поновити строк на її подання, посилаючись на те, що відповідачка за зареєстрованою адресою не проживає з серпня 2024 року, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області від 17.07.2025 року № 131, а так, як в селі більшість знають один одного та працівники пошти знають місце проживання людей, вони могли вкидати в поштову скриньку листи та ставити відмітку про їх отримання.

До того ж, пояснила, що немає електронної адреси.

Тому, враховуючи вказане, відповідачка не отримувала позовної заяви та ухвали про відкриття провадження, то ж була позбавлена можливості належного захисту своїх прав, користуватись правовою допомогою та подати відзив на спростування доводів позивача.

Крім того, зазначила, що 07.07.2025 не змогла розрахуватися банківською картою в магазині, у зв`язку із блокуванням її рахунку, як з`ясувалося пізніше, на підставі постанови приватного виконавця про арешт коштів від 04.07.2025 на виконання рішення суду згідно виконавчого листа від 12.06.2025.

Покликається на те, що копію рішення суду відповідачка не отримувала. З його копією отриманою в підсистемі «Електронний суд» відповідачка вперше ознайомилася 15.07.2025 року.

Розглянувши заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 29 квітня 2025 року, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини другої, третьої та четвертої статті 284 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас, процесуальний строк- це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти росії», «Желтя проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Наведене вище узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20.

За приписами частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформації, наданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 27 грудня 2024 року № 533/02-06, адресою місця реєстрації проживання відповідачки ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с. 60).

Копію заочного рішення суду відповідачці було надіслано на вказану адресу реєстрації її місця проживання та вручено їй особисто під підпис 09 травня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 83).

Таким чином, двадцятиденний строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 29 квітня 2025 року в справі № 538/2570/24 з дня вручення відповідачці повного заочного рішення припадає на 29 травня 2025 року.

Натомість, вказана заява подана представником відповідачки до суду тільки 21 липня 2025 року.

У свою чергу, суд зауважує, що обгрунтування вказаної заяви представником відповідачки тим, що відповідачка не отримувала копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі не відповідає матеріалам судової справи, позаяк в ній міститься інформація про те, що остання неодноразово повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення виклику до суду на її електронну адресу, що підтверджується доставкою документу до електронної скриньки 12.02.2025 та шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання кореспонденції, зокрема копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів та повісток про виклик до суду, про вручення яких свідчать рекомендовані повідомлення, що зареєстровані в суді 15.01.2025, 25.02.2025, 22.04.2025 з відміткою про вручення поштового відправлення відповідачці 10.01.2025, 21.02.2025 та 18.04.2025, про що свідчить її особистий підпис про отримання вказаних документів (а.с. 63, 71,75).

До того ж, відповідачка повідомлялася про розгляд вказаної справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутня інформація та будь які докази того, що відповідачка ознайомилася з рішенням суду лише 15 липня 2025 року.

Отже, вказані представником відповідачки аргументи про поважність причин пропуску строку є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Згідно частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження відповідного рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

З огляду на викладене, суд вважає зазначені представником відповідачки підстави для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення до суду неповажними.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 285 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Котяш Ірини Миколаївни про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2025 року в справі № 538/2570/24 - відмовити.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Котяш Ірини Миколаївни про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2025 року в цивільній справі № 538/2570/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ