ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6120/25 Справа № 202/1099/25 Суддя у 1-й інстанції - Недобитюк Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Терещенко Олега Івановича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 29 вересня 2007 вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року у справі №202/33309/13-ц шлюб між ними розірваний. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, дитина проживає разом з нею та частково знаходиться на її утриманні. Наразі вона з донькою проживають у Федеративній республіці Німеччина, де отримали тимчасовий прихисток. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська 12 жовтня 2020 року у справі №202/3637/20 з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки, в твердій грошовій сумі в розмірі 2010 грн. щомісячно, яка підлягає щорічно індексації відповідно до закону. Позивач зазначає, є доцільтним перегляд розміру аліментів, які були призначені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 12 жовтня 2020 року у справі №202/3637/20, з огляду на те, що їх розмір не відповідає витратам, які несе позивачка у зв`язку з навчанням дитини за кордоном (оплата репетитора з німецької мови тощо). Виплати аліментів не регулярні, при тому, що доходи відповідача зросли. Позивач вказує, відповідач набув право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного ОСОБА_1 просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що сплачуються відповідачем на утримання неповнолітньої дитини, з дня звернення до суду з позовом встановити аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та призначити стягнення з відповідача на навчання дитини додаткових витрат в розмірі 4500 грн., що становить 50% витрат на навчання дитини, що сплачує вона.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 31 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору. Судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Рішення суду підлягає негайному виконанню у межах стягнення суми платежу аліментів за один місяць.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Терещенко О.І. просить рішення суду від 31 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гергель К.О. просить рішення суду від 31 березня 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Терещенка О.І. залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Закон України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001року вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як передбачено ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України, а саме мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі встановлено, з 29 вересня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.15).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2013 року у справі №202/33309/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 29 вересня 2007 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1102 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_4 прізвище ОСОБА_5 (а.с.15).

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

12 серпня 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на - ОСОБА_7 (а.с.12).

14 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с.79).

Відповідач ОСОБА_2 від другого шлюбу має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.80).

Дитина сторін у цій справі неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 у Федеративній республіці Німеччина, де отримали тимчасовий прихисток.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 12 жовтня 2020 року у справі №202/3637/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2010 грн. щомісячно, яка підлягає щорічно індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, починаючи стягнення з 17 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення підлягає негайному виконанню у межах стягнення суми платежу аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 563 грн. 34 коп. (а.с.16, 17).

Судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не регулярно.

Також встановлено, заборгованості по сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач ОСОБА_2 не має, за можливості сплачує більшу суму.

Слід зазначити, відповідно до приписів частини 5 ст. 183 СК України сумарно стягнення аліментів на двох дітей становить одну третину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи, що відповідач є працездатним, має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, також відповідач на утриманні має малолітню дитину від іншого шлюбу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач має мінливий дохід, пов`язаний з періодичним перебуванням у зоні бойових дій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 31 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача щомісяця додаткових витрат на навчання дитини у розмірі 4500 грн., що становить 50% витрат на навчання, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Позивач у позовній заяві просила про стягнення з відповідача на навчання дитини додаткових витрат в розмірі 4500 грн., що становить 50% витрат на навчання дитини, що сплачує вона.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження оплата викладачам за навчання доньки надані квитанції за 2023 рік та 2024 рік (а.с.27-33).

Слід зазначити, із вказаних квитанцій неможливо встановити за яку саме послугу здійснювалася оплата, оскільки не вказане призначення платежу. Також позивачем не надані та у матеріалах справи відсутні копії виставлених викладачами рахунків, договорів з надавачами освітніх послуг тощо.

Позивачем не надано деталізований розрахунок суми додаткових витрат на дитину, які вона вважає за необхідне стягувати щомісячно з відповідача.

Крім того, не підтверджується жодними доказами потреба доьки сторін у навчальній допомозі у засвоєнні курсів алгебри, геометрії, англійської мови за українською програмою.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 , за недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог у повному обсязі є необґрунтованими належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 259, 268, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Терещенко Олега Івановича залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 липня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В. Свистунова