Справа № 444/3301/24 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З. Л.
Провадження № 22-ц/811/1105/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 березня 2025 року в складі судді Оприска З.Л. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У серпні 2024 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено угоду № 200513585 щодо кредитування, за умовами якої банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 12450 грн, які відповідачка зобов`язувалась повернути.

20.07.2020 позивач ТОВ «Діджи Фінанс» набув право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за договором, що був укладений з відповідачкою.

Позивач зазначав, що ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Станом на 11.06.2024 загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 30867,73 грн, з яких: 10211,10 гр. - заборгованість за кредитом, 20656,63 грн. - заборгованість за відсотками. При цьому вказував, що заборгованість розрахована станом на дату підписання договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «Банк «Михайлівський» до ТОВ «Діджи Фінанс», що зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №200513585 від 23.04.2016 у розмірі 46204,48 грн., з урахуванням 3% річних в сумі 2782,04 грн. та інфляційних витрат в сумі 12554,71 грн., а також понесені судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ТОВ «Діджи Фінанс», вважає незаконним, ухваленим без встановлення всіх обставин справи, без дослідження належним чином документальних доказів.

В обґрунтування доводів поданої скарги товариство вказує на те, що 23.04.2016 між АТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200513585 щодо кредитування. Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими відповідачка попередньо ознайомлена, підтверджується підписанням кредитного договору, а також додатками, отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов.

Апелянт зауважує, що відповідно постанови ВС України від 12.07.2012 № 6-63 цс 12 у спорі щодо дійсності кредитного договору, кредитний договір на відміну від договору позики, є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. Передача грошей відбувається на стадії виконання кредитного договору. Господарські операції на підставі договору №200513585 від 23.04.2016 проводились ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до вимог НБУ та умов договору.

Зазначає, що 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлення права вимоги. Вимогами чинного законодавства України та умови договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Тому позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200513585 від 23.04.2016 заявлені у розмірі розрахованого банком.

Окрім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відповідно до ч. 1 ст. 1076 ЦК України - банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомості про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам. Отже, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» не є стороною кредитного договору, відповідно інформація про стан рахунку відповідача для нього є недоступною.

Щодо строків позовної давності, то вказує на те, що ТОВ «Діджи Фінанс» мало змогу вступити у права, як правонаступник ПАТ «Банк Михайлівський», лише 01.07.2021. А вже з 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не мав змоги здійснювати будь які дії по стягненню заборгованості за кредитним договором з підстав наведених вище.

Просить скасуввати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 березня 2025 року та постановити нове про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено достатніми належними та допустимими доказами, зокрема первинними документами, оформленими відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Також судом встановлено, що 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ. Відповідно до пункту 1 даного договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору (ТОВ «ДіджиФінанс») належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Вказане підтверджується копією даного договору.

Однак, позивачем не надано суду копії зазначеного Додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ.

Натомість, до позовної заяви долучено копію витягу з реєстру божників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, яка не дає можливості встановити, що саме цей документ є Додатком № 1 до цього договору, в якому відповідно до пункту 1 договору перелічені права вимоги, відступлені ПАТ «Банк Михайлівський» позивачу. Окрім цього, даний витяг підписаний лише представником ТОВ «Діджи Фінанс» та не містить підпису іншої сторони договору. Вказане унеможливлює ідентифікацію цього витягу як Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги та встановлення на його підставі переходу до позивача права вимоги до відповідача по договору № 200513585.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допосутимими доказами того, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТЩВ «Діджи Фінанс» саме право вимоги до відповідача по договору № 200513585.

Зважаючи на те, що судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду, позовна давність не підлягає застосуванню (відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц), а відтак поновлювати строк звернення до суду чи застосовувати наслідки спливу строків позовної давності немає підстав.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, 23.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду у формі заяви (оферти) № 200005074 про надання та використання платіжної картки МС World, рахунок: НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 12 450 грн. та з максимальний кредитним лімітом 50 000 грн. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку затверджені Наказом №96 від 11.02.2016 (т. 1 а.с.33).

23 квітня 2016 року ОСОБА_1 підписала: анкета №2721480, в якій зазначено загальну інформацію про кредит (бажана сума кредиту 12450 грн., строк (міс.) 12, мета кредиту, сума додаткових послуг не вказано, контактну інформацію; адресу реєстрації клієнта; адресу фактичного місця проживання або перебування; додаткову контакту інформацію (третя особа); інформацію про місце роботи; дані про доходи та витрати (т. 1 а.с.34), довідка про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка+Кредитка (не іменна)/Зарплатна» (а.с.36 зворот), згода суб`єкта на обробку персональних даних від 23.04.2016 (т. 1 а.с.39 зворот).

У довідці про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка+Кредитка (не іменна)/Зарплатна», яка підписана ОСОБА_1 зазначено мета кредиту: на споживчі потреби; сума кредиту: до 50000 грн; строк кредиту: 12 місяців; забезпечення кредиту: без забезпечення; оцінка майна: не здійснюється; форма кредитування: у формі відновлювальної кредитної лінії; тип процентної ставки: фіксована; дострокове повернення кредиту: дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості; порядок погашення кредиту: погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів на рахунок; строк: 5 років; процентна ставка за кредитом (річних): 58,8 % нараховуєьбся на залишок заборгованості по кредиту; пільговий період користування кредитними коштами по операціям, які здійснені в торговельній мережі, протягом якого нараховуються проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою 0,001%: до 90 днів; платежі за договором страхування: 1,5% щомісячно від розміру заборгованості за Договором про Картку, виставленої в розрахункову дату згідно Умов по картках до Договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський».

Також, 23.04.2016 між страховиком ТОВ «Страхова компанія «М-Лайф» та страхувальном ОСОБА_1 підписано Договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № 200513585 (т. 1 а.с.37)

Отримання ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_2 на підставі Договору про надання та виготовлення платіжної каркт №200513585 та/або пін-коду підтверджено розпискою від 23.04.2016 (т. 1 а.с.39).

В свою чергу, 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору (том 1 а.с.28-29).

Пунктом 2 договору №7_БМ від 20 липня 2020 року визначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуває всі права кредитора за кредитними договорами в день настання відкладальної обставини відповідно до пункту 16 цього договору (зокрема, підписання договору сторонами), але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору.

На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» ціну договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) - № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, переможцем яких стало ТОВ «ДіджиФінанс», у розмірі 5307308,39 грн. (том 1 а.с. 30).

З копії Витягу реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 встановлено, що до якого до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №200513585, укладеним 23.04.2016 із ОСОБА_1 на суму 30 867,73 грн, з яких: 10211,10 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 20656,63 грн. - заборгованість за доходами (т. 1 а.с.42).

Згідно із розрахунком, інфляційні втрати за період з 11.06.2021 по 11.06.2024 становлять 12554,71 грн., 3% річних 412,41 грн. (т. 1 а.с.7-8).

Також в матеріалах справи наявна постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі № 910/11298/16, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Вирішено питання про судові витрати. (том 1 а.с.11-22).

Судовими рішеннями в господарській справі № 910/11298/16 встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників).

20.05.2016 між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.

23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 24.05.2016 № 27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський».

30.05.2016 згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» № 37 затверджено результати проведеної перевірки, викладені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 № 1, згідно з якими встановлено нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, та прийнято рішення застосувати наслідки його нікчемності.

09.06.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» направив ТОВ «ФК «Плеяда» повідомлення про нікчемність правочинів від 01.06.2016 № 05-53, в якому зазначило про нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та вимагало негайно повернути усі отримані на підставі нікчемного договору документи, але ТОВ «ФК «Плеяда» у листі від 08.07.2016 № 1-08-07/16 повідомив банк про те, що не погоджується із визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законних підстав для визнання договорів нікчемними не має.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції серед іншого виходив з того, що суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» право вимоги до відповідача по договору №200513585.

Такий висновок колегія суддів вважає помилковим, з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.516 ЦК України:

- заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1);

- якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2).

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1); боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2).

Згідно зі ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.

Факт набуття позивачем на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року (що був укладений за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року) права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ "Діджи Фінанс" визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами відступленими згідно Договору № 7_БМ від 20.07.2020.

Як стверджує позивач, кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UAEA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року - то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea2020-06-09-000032-b (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). Додаток 1 до Договору (реєстру відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року № 7_БМ) містить відомості щодо 109642 кредитних договорів, укладених із ПАТ «Банк Михайлівський», у якому відображена інформація про фізичних осіб, надання інформації щодо яких суперечить закону України "Про інформацію", тому до позовної заяви додано витяг з реєстру щодо відповідача ОСОБА_1 .

Отже, у справі доведено факт переуступки прав вимоги до відповідача від ПАТ "Банк Михайлівський" до позивача ТОВ "Діджи Фінанс". Тобто, доводи скарги в цій частині є обґрунтованими.

Натомість, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 як перед ПАТ "Банк Михайлівський" станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ "Діджи Фінанс" за вказаним кредитним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особовим рахунками за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, зокрема за рахунками № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , сформовані з 23.05.2016, а не з часу укладення кредитного договору 23.04.2016, а тому з`ясувати суму наданого кредиту та дати початку строку кредитування є неможливим.

У виписках зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку № НОМЕР_1 , вказаному у заяві (оферта) №200513585 від 23.04.2016.

Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору 200513585 від 23.04.2016, матеріали справи не містять.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 200513585 від 23.04.2016 року в загальному розмірі 46204,48 грн. з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження боргу відповідачки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, однак дійшов помилкового висновку про відсутність доказів про перехід права вимоги, у зв`язку з чим судове рішення необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення покликання на такі обставини.

В свою чергу, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки як правильно вважав суд першої інстанції, судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду (відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц), а відтак поновлювати строк звернення до суду чи застосовувати наслідки спливу строків позовної давності немає підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п. 1, 3 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 березня 2025 року змінити, виключивши з мотивувальної частини постанови висновки суду про відсутність доказів про перехід права вимоги від ПАТ "Банк Михайлівський" до позивача ТОВ "Діджи Фінанс".

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 липня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк