справа № 235/4792/24
провадження № 2/208/1807/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Шабельника Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Південно-східного регіональне відділення «Українська товарна біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

У своєму позові позивач, просить суд:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, укладений 27 серпня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрованого Товарною біржою «Українська» за зареєстрованим номером №45045;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 27 серпня 199 року, зареєстрованого Товарною біржою «Українська» за реєстраційним номером 45045.

В обґрунтуванні позову позивач, зазначила, що 27.08.1998 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомості (квартири), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 27.09.1999 року посвідченого товарною біржою «Українська» позивач придбав у власність двокімнатну квартиру, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 25,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач здійснив реєстрацію договору купівлі-продажу посвідченого Товарною біржою «Українська» в КП «Красноармійське бюро технічної інвентаризації». В травні 2024 ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомості (квартири) від 27.08.1999 року. Державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, так як подані документи не відовідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 20111 року №1141. Позивач позбавлений можливості реалізувати свої мйнові права, оскільки діючий на час укладання біржового контракту в 1999 році та діючих правових нормах на теперішній час, є протиріччя щодо необхідності нотаріально посвідчення вказаного договору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 , не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Південно-східного регіональне відділення «Українська товарна біржа», не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 17 березня 2025 року витребувано у Міністерства соціальної політики Украхни інформацію з Єдиної інформаційної бази даних взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, щодо громадянина України, ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 26 березня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 27 серпня 1999р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купив двокімнатну квартиру, житловою площею 26,1 кв.м, загальною площею 44,0 кв.м, за АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до реєстраційного посвідчення виданного КП «Красноармійське бюро технічної інвентираризації» право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , в реєстраційній книзі №20, за реєстраційним №23 (а.с. 11).

В матеріалах справи міститься копія довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 25.05.2024 року про право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Українською товарною біржею від 27.08.1999 року. В КП «БТІ» зареєстровано 01.09.1999 р. в кн..20 за реєстрованим №23. (а.с.12).

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій №73640453 від 13 червня 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 відмовлено у реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , є неможливим оскільки договір не відповідає формі (а.с.17).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 27 серпня 1999 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомості, сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу оформити договір купівлі-продажу нерухомості, суд вважає позов в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнання права власності на нерухоме майно, суд дійшов наступного.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що звернення позивача до суду з вимогами про визнання права власності на квартиру, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є передчасним, оскільки права позивача в цій частині не порушені і позивач не втратив можливість оформлення права власності на вказану квартиру у позасудовому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині вимог про визнання права власності на квартиру, слід відмовити.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення сплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 15, 16, 19, 76, 81, 89, 141, 211, 247, 263-265, 280-289, 353, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Південно-східного регіональне відділення «Українська товарна біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомості, а саме: двокімнатної квартири, житловою площею 26,1 кв.м., загальною площею 44.0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований 27 серпня 1999 року у Товарній біржі «Українська» за реєстраційним №45045 дійсним.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.