Провадження № 22-ц/802/731/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Тур-Груп» про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Приватного підприємства «Тур-Груп» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 в листопаді 2024 року звернулася в суд з позовом до відповідачів ФОП ОСОБА_3 , ПП «Тур-Груп» про захист прав споживачів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача ОСОБА_2 залишено за нею, відмовлено у присудженні судових витрат ПП «Тур-Груп» на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення за заявою представника відповідача ПП «Тур-Груп» - адвоката Чугуєнка Д. В.

Відповідач ПП «Тур-Груп» подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2025 року в цій справі в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в його користь. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про стягнення витрат, адже матеріали справи містять всі необхідні докази для підтвердження понесених витрат та наданих послуг. Сторонами передбачено фіксований порядок обчислення суми гонорару за роботу об`єднання з виплатою такої винагороди після досягнення очікуваного результату, однак суд безпідставно відмовив у стягненні на його користь гонорару успіху. Просив скасувати частково рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2025 року в цій справі в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн та гонорару успіху у розмірі 10% від суми позову, у якій позивачу було відмовлено, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ПП «Тур-Груп» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 48 500 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Чуприна І. П. заперечила доводи відповідача, вказала що вважає рішення суду в оскаржуваній частині таким, що ухвалене правомірно з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на поданих стороною доказах. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції в цій справі залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача Чуприна І. В. апеляційну скаргу не визнала. Відповідач ПП «Тур-Груп» через свого представника Чугуєнка Д. В. подав заяву про розгляд справи без його участі, та без участі його представника за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву від 24 січня 2025 року відповідач ПП «Тур-Груп» зазначив про те, що очікує понести 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, які сплачені у момент укладення договору про надання професійної правничої допомоги, та гонорар успіху в розмірі, що становить 10% від суми позову, у якому позивачу буде відмовлено. До відзиву приєднано клопотання про розподіл судових витрат, попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, договір про надання професійної правничої допомоги від 04 січня 2025 року № 2025/01, завдання № 1 від 04 січня 2025 року, рахунок № 2025/01 від 04 січня 2025 року, заключну виписку від 24 січня 2025 року (про зарахування платежу).

У відповіді на відзив представник позивача Чуприна І. П. заперечила заявлені відповідачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вказала на його неспівмірність з обсягом наданих послуг, а також заперечила щодо стягнення гонорару успіху як такого, що не є обов`язковими витратами відповідача і такого,що не відповідає критерію реальності (дійсності, необхідності) судових витрат.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторона у справі має право подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу до прийняття судом постанови по суті справи (додаткова постанова Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 911/1803/17).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У відзиві на позовну заяву відповідач ПП «Тур-Груп» зазначив, що не очікує понести 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та гонорар успіху в розмірі 10% від суми позову, в якому позивачу буде відмовлено.

Відповідач надав як попередній (орієнтовний) розрахунок витрт, які він очікував понести, так і докази фактичного понесення таких витрт на час подання відзиву до суду першої інстанції.

Заява позивача про зменшення судових витрат в частині їх повного заперечення з посиланням на неспівмірність та невідповідність критеріям, встановленим частиною четвертою статті 147 ЦПК України, не містить будь-яких аргументованих доводів щодо того, у чому саме полягає неспівмірність вже понесених відповідачем витрат з обсягом, складністю справи тощо. Позивач не зазначала будь-яких заперечень щодо неналежності доказу завдання № 1 від 04 січня 2021 року, оцінку якого надано в рішенні суду. При цьому, враховуючи наявність попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, викладеного в клопотанні від 24 січня 2025 року, розмір заявлених відповідачем витрат на професійну допомогу та обсяг наданих йому послуг відповідає як умовам договору так і тому факту, що в матеріалах справи міститься підготовлений адвокатом відзив на позовну заяву, клопотання з процесуальних питань, і представник брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Зважаючи на умови договору про надання професійної правничої допомоги та результат розгляду справи, адвокатом досягнуто очікуваний результат в задоволенні позову відмовлено, у зв`язку із чим, у порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України з позивача в користь відповідача підлягають стягненню 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 7072) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище та беручи до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути не лише підтвердженим документально, але і відповідати принципам розумності, необхідності, розумності, колегія суддів дійшла висновку про те, що сума витрат на правничу допомогу, що становить «гонорар успіху» у розмірі 32 500 грн, не підлягає стягненню з позивача в користь відповідача ПП «Тур-Груп», оскільки сплата таких коштів відповідачем в користь адвокатського б`днання була здійснена у якості додаткової винагороди за досягнутий бажаний результат і не пов`язана з фактичним наданням адвокатами правничих послуг.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат ухвалене з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПП «Тур-Груп» 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства «Тур-Груп» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Приватного підприємства «Тур-Груп» 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді