Справа № 191/5875/24
Провадження № 2/191/2223/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Форощука О.В.

за участю секретаря Рибак М.П.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах яких діє представник ОСОБА_5 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, Управління житлово - комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2024 року позивач ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_4 в інтересах яких діє представник ОСОБА_5 , звернулися до суду із вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що На підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Синельникове №472 від 05.11.1992 року видано ордер на жиле приміщення №2037 ОСОБА_6 та членам його родини: дружина - ОСОБА_1 , донька ОСОБА_7 , донька- ОСОБА_8 , що підтверджується копією ордеру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за період з 03.04.2008 року по 29.11.2024 до складу зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отримавши квартиру сім`я проживала у там постійно та безперервно, що підтверджується відповідними довідками. Оригінал ордеру який видався сім`ї у позивачів не зберігся. Позивачі у зазначеній квартирі проживають з народження і по теперішний час. Право на приватизацію позивачами використано не було. При зверненні із заявою на приватизацію до відповідачів, позивачам було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

З урахуванням викладених обставин та приймаючи до уваги той факт, що позивачі на законних підставах проживають та є зареєстрованими в спірній квартирі, а відсутність оригіналу ордеру про надання житлової площі позбавляє їх можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, вважають доцільним задовольнити позовні вимоги.

Просять суд, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 право на безоплатну приватизацію квартири, загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею: 26,4 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за відсутністю ордеру про надання житлової площі.

До початку проведення судового засідання представником позивачів ОСОБА_5 , надано суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх присутності.

Представник відповідача в особі представника територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, Ковтун А.О. надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечуємо.

Представник управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки до суду не повідомив.

Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно зі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено такий спосіб як визнання права.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Синельникове №472 від 05.11.1992 року видано ордер на жиле приміщення № 2037 ОСОБА_6 та членам його родини: дружина - ОСОБА_1 , донька ОСОБА_7 , донька- ОСОБА_8 , що підтверджується копією ордеру.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 07.04.2008 року ВРАЦС по місту Синельникове Синельниківського МУЮ Дніпропетровської області.

З копії витягу з Реєстру територіального громади про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за період з 03.04.2008 року по 29.11.20024 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

У судовому засіданні досліджено копію Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та технічних паспорт об`єкту нерухомого майно з яких встановлено, що спірна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу - 53 м2, з якої житлова площа ставить 26,4 м2.

Відповідно до довідки виданої КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації «ДОР» № 953 від 20.12.2024 року, нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності в бюро не зареєстроване.

Матеріали справи містять інформаційні листи видані представником Управління житлово - комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради А. Романовських, відповідно до яких ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 відмовлено у приватизації кварти АДРЕСА_2 оскільки останніми не у повному обсязі подано пакет документів.

Згідно довідок виданих АТ «ОЩАДБАНК» Філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Держаний Ощадний Банк України» від 13.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в списках громадян, які мають право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 не значаться.

Зміна прізвищ позивачів ОСОБА_4 . ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище яких було « ОСОБА_9 » відбулася на підставі зареєстрованих шлюбів, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб, які знаходяться при матеріалах справи.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання приватизації житлового фонду є компетенцією органу приватизації. В даному випадку питаннями приватизації займається виконавчий комітет Синельниківської міської ради.

Згідно з ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності.

Відповідно до ст. 3 цього Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно з ч. 2ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до п. 10 ч. 1ст. 15 Житлового кодексу Української РСР, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення.

Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.

У своїй Постанові від 24.02.2021 року у справі № 296/4642/19 (провадження № 61-2708св20) Верховний Суд висловив правову позицію.

Так, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", частина друга статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" ЄСПЛ визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачі зареєстровані і постійно проживають в спірній квартирі, законність їхнього проживання відповідачами не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивачів не заявляв. Крім того, іншого житла позивачі не мають, що свідчить про те, що вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його "житлом" у розумінні статті 8 Конвенції.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за ними права на приватизацію квартири без ордеру є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 47, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 16, 345 ЦК України, ст. ст. 9, 15, 58 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст.1, 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 4, 12, 13, 81, 82, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 право на безоплатну приватизацію квартири, загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею: 26,4 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за відсутністю ордеру про надання житлової площі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя О. В. Форощук