ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2430/23

Провадження № 22-ц/820/1566/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

за участю: представника апелянта Плакси В.А.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/2430/23 за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Лан», яка подана його адвокатом Плаксою Вячеславом Анатолійовичем, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року, у складі судді Мотонок Т.Я., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро», в інтересах якого діє адвокат Лук`янчук Сергій Миколайович, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Селянське (фермерське) господарство «Лан», про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю),

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ТОВ «Акріл Агро» звернулось до суду з позовом, в якому просив визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 23.02.2015 року, укладений між ТОВ «Акріс Агро» та ОСОБА_2 , на договір оренди землі з кадастровим номером земельної ділянки :05:013:0073, площею 1,2643 га на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки паю, з урахуванням наступних змін: 1) назву договору «Договір оренди земельної частки (паю)» замінити на «Договір оренди землі»; 2) Пункт 1 договору викласти в наступній редакції: «Об`єктом оренди є земельна ділянка кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га, яка розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області»; 3) пункт 2.3 договору викласти у такій редакції: «Договір укладений сторонами строком на 10 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 23 лютого 2015 року, тобто з 02.06.2015 року».

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 23.02.2015 між ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» було укладено договір оренди земельної частки (паю) строком на 10 років. Відповідно до п. 1 договору відповідач передала, а ТОВ «Акріс Агро» прийняло в оренду земельну частку (пай), розміром 2,68 умовних кадастрових гектари, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом на території Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області.

Договір зареєстровано 02.06.2015 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Лисиченської сільської ради за № 38. ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» 23.02.2015 року підписано акт приймання-передачі земельної частки (паю) до вищевказаного договору оренди.

Право на земельну частку (пай) на час укладення вищевказаного договору підтверджувалось сертифікатом серії ХМ 0102466, виданим Славутською районною державною адміністрацією 28.02.1997 року.

24.01.2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач не повідомляла позивача про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки на основі земельної частки (паю) та про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером.

Всупереч умовам договору, які передбачають переважне право орендаря на укладення договору оренди земельної ділянки, та розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» ОСОБА_2 15.12.2020 року уклала договір оренди землі, об?єктом якого є вищезгадана земельна ділянка з іншим суб?єктом господарювання - СФГ «Лан».

При цьому, рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року по справі № 682/1914/21 визнано недійсним договір оренди землі від 10.12.2020 (щодо земельної ділянки кадастровий номер: :05:013:0073, площею 1,2643 га), укладений між ОСОБА_2 та Селянським (фермерським) господарством «Лан» (ідентифікаційний код юридичної особи:03789399).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року встановлено, що договір оренди земельної частки (паю), укладений 23.02.2015 між ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» не припинив своєї дії, його умови обов?язкові для ОСОБА_2 , яка є власником виділеної на основі земельної частки (паю) земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0073.

Зміна правового режиму земельної частки (паю) та зміна юридичного статусу власника сертифікату на право на земельну частку (пай) не мають наслідком автоматичне припинення раніше укладеного договору оренди земельної частки (паю), крім випадків, коли сторони передбачили це у договорі. Тому належним та ефективним способом судового захисту у таких правовідносинах слід вважати позовну вимогу орендаря про переукладення договору оренди (зміну правовідношення в частині предмета договору оренди).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 23.02.2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» та ОСОБА_2 , на договір оренди землі з кадастровим номером земельної ділянки :05:013:0073, площею 1,2643 га на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки паю, з урахуванням наступних змін:

1) назву договору «Договір оренди земельної частки (паю)» замінено на «Договір оренди землі»;

2) Пункт І договору викладено в наступній редакції: «Об`єктом оренди є земельна ділянка кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га, яка розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області»;

3) пункт 2.3 договору викладено у такій редакції: «Договір укладений сторонами строком на 10 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 23 лютого 2015 року, тобто з 02.06.2015 року».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» 2684 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зміна юридичного статусу частини земної поверхні, яку орендар використовує на підставі договору оренди земельної частки (паю), шляхом її визначення на місцевості як земельної ділянки, не означає знищення предмета оренди як можливої підстави для вимоги про розірвання відповідного договору. Зміна юридичного статусу предмета оренди та статусу сторін за договором оренди земельної частки (паю) не є підставою для припинення останнього, а тому, згідно з умовами договору оренди від 23.03.2025 він може бути визнаний переукладеним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі селянське (фермерське) господарство «Лан», в інтересах якого діє адвокат Плакса В.А., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що відповідно до п. 4 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та, якщо вона можлива, здійснення державної реєстрації. 23 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» підписано акт приймання передачі земельної частки (паю) до вищевказаного договору оренди. Вказаний договір оренди зареєстровано 02.06.2015 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Лисиченської ради за № 38, однак договір оренди та акт прийому-передачі земельної частки (паю) було підписано 23 лютого 2015 року. Суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок, що строк дії вказаного договору розпочинає свій перебіг саме з 02 червня 2015 року, з дати його державної реєстрації. Суд першої інстанції не розмежував момент укладення договору оренди землі, з якого у сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, з моментом виникнення на підставі вказаного правочину речового права, оскільки з 23 лютого 2015 року по 02 червня 2015 року договір діяв. Вважає, що сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить нормам законодавства, встановивши інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 06 червня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення неділіків.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Акріс Агро» зазначає, що оскаржуване рішення жодним чином не порушує прав та інтересів Селянського (фермерського) господарства «Лан», а особа, прав якої воно стосується ОСОБА_2 не оскаржувала даного рішення суду. Вважає, що строк дії договору оренди, в даних правовідносинах, обчислюється з дати державної реєстрації з 02.06.2015 року.

Представник апелянта СФГ «Лан» - адвокат Плакса В.А. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача ТОВ «Акріс Агро» - авдокат Лук`янчук С.М. в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» було укладено договір оренди земельної частки (паю), предметом якого є земельна частка (пай) розміром 2,68 умовних кадастрових гектарів, вартістю 48315,92 грн, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом на території Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області. Договір складено сторонами терміном на 10 років.

Відповідно до п. 2.3 Договору оренди, сторони дійшли згоди, що орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної частки (паю) у разі отримання на підставі земельної частки (паю) свідоцтва про право власності (виділення в натурі земельної ділянки) на земельну ділянку, а даний договір до цього моменту є чинним для обох сторін. Орендар має переважне право на оренду земельної ділянки після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на строк, що обумовлений у цьому договорі, або, за погодженням сторін, на інший строк.

Згідно із п. 4 даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та, якщо вона можлива, здійснення державної реєстрації.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної частки (пай) від 23.02.2015 ОСОБА_2 , на виконання зобов`язань за договором оренди земельної частки (пай) від 23.02.2015, передала, а ТОВ «Акріс Агро» прийняло земельну частку (пай), що розташована в межах Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області, загальним розміром 2,68 умовних кадастрових гектарів.

Даний договір оренди зареєстровано 02.06.2015 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Лисиченської ради за № 38.

24 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0073 площею 1,2643 га.

Відповідно до відомостей з Дежавного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 1,2643 з кадастровим номером :05:013:0073 передала в оренду СФГ «Лан», відповідно до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 10.12.2020, строком на 49 років, з датою закінчення дії договору 10.12.2069, з автоматичним продовженням дії договору, з правом передачі в піднайм (суборенду).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року по справі № 682/1914/21, яке в цій частині залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року, визнано недійсним договір оренди землі від 10.12.2020 (щодо земельної ділянки кадастровий номер: :05:013:0073, площею 1,2643 га), укладений між ОСОБА_2 та Селянським (фермерським) господарством «Лан» (ідентифікаційний код юридичної особи:03789399).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та набуття права власності на неї ніяк не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Зміна юридичного статусу предмета оренди та статусу сторін за договором оренди земельної частки (паю) не є підставою для припинення останнього, а тому суд визнав його переукладеним.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Разом з тим частиною другою розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачено, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Не можна стверджувати, що згідно із законодавством, що діяло на момент укладення договору оренди земельної частки (паю), такий договір відповідав чинному законодавству, був дійсним і передбачав надання орендарю зобов`язального права користування певною ділянкою, у свою чергу частина друга розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачала переукладення договору після виділення земельної ділянки в натурі на тих самих умовах, але вже відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, законодавець легітимізував відповідні відносини, надавши особі, яка не є власником ділянки, можливість правомірно передати володіння нею іншій особі. Більше того, законодавець також передбачив обов`язкову трансформацію «зобов`язальної» оренди в «речову» після виділення земельної частки (паю) на місцевості.

Після розпаювання загального масиву невизначених земельних ділянок на місцевості і виділення в натурі земельної ділянки, що відповідає орендованому паю, відповідна частина земної поверхні, якою користується орендар, зникає, відбувається лише зміна її правового статусу.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц Велика Палала Верховного Суду дійшла висновку про те, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Таким чином, зміна правового статусу частини земної поверхні, що використовується орендарем на підставі відповідного договору оренди паю, шляхом її визначення на місцевості як земельної ділянки, не свідчить про знищення предмета оренди як можливої підстави для вимоги про розірвання договору оренди.

Згідно із частиною другою статті 95 ЗК України, статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Так, виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651, 652 ЦК України, зокрема, «істотною зміною обставин». Виділення земельної ділянки в натурі не лише не обумовлена причинами, які заінтересована сторона (орендодавець) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності (пункт 2 частини другої статті 652 ЦК України), а є прямим наслідком свідомих дій цієї сторони. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце лише після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або в судовому порядку з визначених законом підстав.

Отже, при вирішенні спірних правовідносин щодо переукладення або розірвання договору оренди земельної частки (паю) судам слід враховувати, що зміна статусу земельної ділянки чи її власника не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором.

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19.

У пункті 2.3. договору орендивід 23 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро», земельної частки (паю) сторони погодили, що орендар має переважне право на оренду земельної ділянки після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на строк, що обумовлений у цьому договорі, або, за погодженням сторін, на інший строк.

Таким чином, сторони в договорі оренди земельної частки (паю) домовилися, що після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) переважне право на оренду земельної ділянки має орендар на строк, що обумовлений у цьому договорі, або, за погодженням сторін, на інший строк.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договорів оренди землі від 03 січня 2015 року) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).

Спеціальним законом, яким врегульовані відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Водночас, за правилом частини п`ятої статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Згідно із п. 4 договору оренди даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та, якщо вона можлива, здійснення державної реєстрації.

Вказаний договір зареєстровано 02 червня 2015 року в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Лисичевської сільської ради №38.

Отже, суд першої інстанції виходив з того, що час набрання чинності договором оренди землі від 23 лютого 2015 року сторони цього правочину визначили та пов`язали з моментом державної реєстраціїі.

Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 447/2461/20 вказав, що у таких випадках поза очевидним та розумним сумнівом сторони договору мали на увазі, що він вважатиметься укладеним саме після внесення до відповідного державного реєстру запису про право оренди на підставі такого договору. При цьому Верховний Суд врахував, що сторони скористалися принципом свободи договору та врегулювали взаємні відносини на власний розсуд.

Це не суперечить чинному законодавству, зокрема пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України, згідно з яким до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, та статтям 6, 627 ЦК України, в яких розкривається зміст цього принципу відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та враховуючи вимоги законодавства чинного на момент підписання (укладення) сторонами договорів оренди, суд першої інстанції визнав переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 23 лютого 2015 року та виклав пункт 2.3. договору у такій редакції: «Договір укладений сторонами строком на 10 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 23 лютого 2015 року, тобто з 02.06.2015 року».

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Колегія суддів звертає увагу, що договір оренди земельної частки (паю) від 23 лютого 2015 року, який визнано судом переукладеним на договір оренди землі на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки паю, з урахуванням певних змін, в тому числі і щодо обчислення строку оренди, був укладений між позивачем ТОВ «Акріс Агро» та ОСОБА_2 .

Визначаючи термін дії договору, суд першої інстанції правильно виходив з дати державної реєстрації договору. Визначення строку договору оренди, в тому числі і іншого строку, передбачено пунктом 2.3. зазначеного договору.

Однак, ні позивач ТОВ «Акріс Агро», ні відповідач ОСОБА_2 , як сторони договору оренди, не оскаржили рішення суду в цій частині, що свідчить про погодження ними такої умови договору.

Тому, враховуючи вимоги пункту 2.3. договору оренди сторони погодили, що орендар ТОВ «Акріс Агро» має переважне право на оренду земельної ділянки після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на строк, що обумовлений у цьому договорі, або, за погодженням сторін, на інший строк.

Апелянт Селянське (фермерське) господарство «Лан» не є стороною зазначеного договору оренди, а тому не заслуговує на увагу посилання на те, що неправильне визначення загального строку оренди землі порушує його права.

Не спростовують висновки суду першої інстанції посилання апелянта на те, що відповідачем порушуються умови щодо своєчасної виплати орендної плати, оскільки це не є предметом розгляду даної справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Лан» залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко