Справа № 161/3789/25 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/698/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» (далі ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» ) у лютому 2025 року звернувся в суд позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі ТОВ «Сіроко Фінанс») та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 87733, підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. З умовами договору відповідач отримала позику в розмірі 3000 грн. Первісник строк кредитуваня 25 днів, процентна ставка (базова та у період первісного строку кредитування) 2,5% на день, процентна ставка за понадстрокове користування кредитом 2,5% в день. Дата повернення позики 10 травня 2024 року. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 119700,64%, орієнтовна загальна вартість позики 4875 грн. між ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено Договір фактирингу № 291024, за умовами якого право вимоги за вищевказаним договором перейшло до ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп». У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, у позичальника станом на 29 жовтня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 11 625 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 3000 грн, заборгованості за нарахованими процентами - 8625 грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» заборгованість за Договором позики № 87733 від 15 квітня 2024 року, що станом на 29 жовтня 2024 року становить 11 625 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 3000 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 8625 грн, а також стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» судові витрати в розмірі 9422,40 грн (2422,40 грн судовий збір, 7000 грн витрати на професійну правничу допомогу).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року в цій справі позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» заборгованість в розмірі 3750 грн, а також 781,22 грн судового збору, 645 грн витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог. Вважає, що суд неправомірно встановив максимальний розмір процентної ставки, а також строк, впродовж якого позивач мав нараховувати проценти. Під час розгляду справи суд неповно з`ясував усі фактичні обствини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою винесення необґрунтованого рішення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. Суд не врахував умови договору та помлково зазначив, що строк, впродовж якого можуть бути нарховані проценти, становить лише 25 днів, хоча фактично, за договором, первісний кредитор мав право нараховувати проценти протягом 115 днів. Вважає, що первісний кредитор мав право нараховувати проценти за користування позикою за ставкою 2,5% на день, а обмеження процентні ставки 1% на день не відповідає змісту норми частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону. Просив скасувати заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року в цій справі у чстині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача в користь позивача 7875 грн, а також в частині відови в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу та судового збору у відповідній частині, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» заборгованість за Договором позики № 87733 від 15 квітня 2024 року, що станом на 29 жовтня 2024 року становить 11 625 грн, яка складається з 3000 грн заборгованості за тілом кредиту, 8625 грн заборгованості за нарахованими процентами; стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» судові витрати в розмірі 13 056 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 15 квітня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та відповідачем був укладений договір позики № 87733, за умовами якого відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 3000 грн, зі строком кредитування 25 днів, а також сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на день.

За договором факторингу від 29 жовтня 2024 року № 291024 позивач набув право вимоги за цим договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку позовних вимог, заборгованість за договором становить 11 625 грн, яка складається з 3000 грн заборгованості за тілом кредиту та 8625 грн заборгованості за відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір було укладено після набрання чинності частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року), а тому максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Строк кредитування становив 25 днів, а не 115, як про те було заявлено у позові та впродовж якого первісним кредитором нараховувалися проценти у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України.

Колегія суддів з висновоком суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується з огляду на таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першої статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено із кредитного договору в цій справі, сторони визначили строк дії, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося після спливу визначеного договорами строку кредитування.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).

Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права (постанова Верховного Суду від 12 лютого 2025 року в справі № 679/1103/23).

З матеріалів справи встановлено, що укладаючи з ТОВ «Сіроко Фінанс» кредитний договір шляхом приєднання (акцепту оферти) відповідач ОСОБА_1 скористалася належною первісному кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою де їй було надано можливість самостійно обрати суму позики, термін (строк позики). Заповнивши усі запитувані позикодавцем дані, відповідач акцептувала оферту на зручних для неї умовах, які у момент акцепту пропонував їй первісний кредитор самостійно, в автоматичному порядку було сформовано Заявку відповідача на отримання грошових коштів у позику.

Згідно з довідкою про укладення договору, позичальник акцептувала такі умови: сума кредиту становить 3000 грн, строк кредиту 25 днів. Акцепт оферти було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що засвідчує спрямування волевиявлення сторони договору (позичальника) на встановленовлення саме таких істотних умов кредитного договору.

У пункті 2. 2 договору встановлено, що строк позики становить 25 днів від дати отримання кредиту позичальником.

У справі, що переглядається, позивач не заявляв до стягнення з відповідача неустойку в порядку, установленому частиною другою статті 625 ЦК України, як наслідку прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а нарахував їх після завершення 25-денного строку як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачем умовам оферти.

Відповідно до частини п`ятої статтті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.

Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 15 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір про надання кредиту укладено між сторонами 15 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, умови п. 2.3 договору про надання кредиту щодо встановлення базової денної процентної ставки - 2,5 % з огляду на положення частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

З урахуванням викладеного, заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1% за період з 15 квітня 2024 року по 10 травня 2024 року, з урахуванням строку дії договору (25 днів). У зв`язку із цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 750 грн процентів за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції оскаржуваній частині.

Рішення суду в оскаржуваній позивачем частині ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел. Ен. Груп» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2025 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді