Провадження № 22-ц/802/677/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2024 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним. Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся по материнській лінії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя спадкодавець 26 травня 2021 року склала заповіт, згідно якого вона заповіла все належне їй на момент смерті майно ОСОБА_1 . Вона (позивач) прийняла спадщину у встановленому законом порядку. В процесі оформлення спадкових прав з`ясувалось, що є особа, яка вважає себе кредитором спадкодавця ( ОСОБА_2 ). Ним пред`явлено майнові претензії. Вважає договір позики недійсним. Вимоги відповідача ґрунтуються на виданій ніби-то 20 травня 2015 року розписці ОСОБА_4 склала розписку, згідно якої позичила у ОСОБА_2 15 000 доларів США із обов`язком повернення на вимогу позикодавця (вимога про стягнення боргу за розпискою є предметом розгляду справи № 161/1995/23). Зазначає, що згідно встановленої у справі 161/1995/23 інформації ОСОБА_2 мав офіційний дохід у розмірі 3494,40 грн. Відтак вважає, що відповідач позичив маловідомій особі (у якої свого часу винаймав кімнату, не маючи власного житла) суму коштів, яка у 261,7 разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на 2015 рік. Щодо відповідача були наявні відкриті виконавчі провадження на незначну суму грошових коштів (виконавчі документи були повернуті стягувачу без виконання по причині відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення). Аналіз вказаного, свідчить про те, що ОСОБА_2 не міг володіти вказаною сумою коштів, в силу їх відсутності, а відтак, і правочин позики вчинений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовленні, без конкретного терміну повернення коштів та без жодних додаткових нарахувань. Просила визнати недійсним як фіктивний (без застосування реституції) договір позики грошових коштів у розмірі 15 000 доларів США між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за яким ОСОБА_4 було видано розписку, датовану 20 травня 2015 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. В оскаржуваному рішенні суд зосередився на цитуванні норм матеріального та процесуального права, правових позицій Верховного Суду, однак не дотримано процесуального обов`язку дослідити кожен доказ і надати йому правову оцінку в мотивувальній частині рішення. Суд відхилив аргументи сторони позивача обмежившись загальними висновками без конкретизації мотивів відмови щодо кожного аргументу, що вона вважає порушенням її права на справедливий судовий розгляд. Просить ухвалити постанову, якою скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року в цій справі та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позов у цій справі задовольнити повністю.

Відзиві відповідача на апеляційну скаргу позивача до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи судом.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення її без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину (за заповітом) у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 06 лютого 2023 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу спадкодавця (підставою звернення особи до суду стала наявність невиконаних зобов`язань ОСОБА_4 щодо взятих у позику коштів у розмірі 15 000 доларів США, згідно з розпискою від 20 травня 2015 року).

У розписці від 20 травня 2015 року (копія міститься в матеріалах цієї справи) зазначено: « Я, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт…. проживаю в АДРЕСА_1 . Цією розпискою стверджую, що позичила у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт…, проживає у АДРЕСА_1 гроші в сумі 15 000 дол. США..та зобов`язуюсь вказану суму повернути на вимогу позичальника». Ця розписка підписана ОСОБА_4 .

В межах розгляду цивільної справи № 161/1995/23 була проведена судова почеркознавча експертиза спірного документу. Згідно висновку експерта № 1246, 1248-Е від 01 липня 2024 року розписка ОСОБА_4 від 20 травня 2015 року, виконана на одній стороні аркуша білого паперу формату А4. Рукописний текст, дата і підпис нанесенні за допомогою кулькової ручки фарбувальною речовиною барвником фіолетового кольору. В правому верхньому куті аркуша графітним олівцем барвником сірого кольору нанесений цифровий підпис «40». Рукописний текст та підпис у борговій розписці виконаний ОСОБА_4 .

Предметом справи, що переглядається, є визнання недійсним як фіктивного правочину - договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оформленого розпискою.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, сплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

За статтею 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. До спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя не оспорювала укладений із ОСОБА_2 договір позики.

Зазначаючи, що правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені (передача грошових коштів), позивач не подала суду доказів його безгрошовості. Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не міг юридично та фактично позичити ОСОБА_4 грошові кошти, оскільки не мав такої суми, є безпідставними.

Надані позивачем документи, що містять у собі інформацію про офіційні доходи відповідача у період укладення боргової розписки (надання позики) не є прямими і достатніми доказами відсутності у такої особи коштів (зокрема готівкових) іншого походження, ніж те, що зазначене у звіті (від юридичних чи самозайнятих осіб).

Наявність у період виникнення спірних правовідносин відкритих щодо відповідача виконавчих проваджень свідчить виключно про невиконання останнім від добровільному порядку судових рішень та не містить в собі інформації про наявність/відсутність у відповідача доходу.

Кримінальне провадження № 0001302, відомості про яке внесено 07 квітня 2018 року за заявою потерпілої ОСОБА_4 не містить будь-якої інформації, що стосується предмету спору в цій справі, включає в себе опис подій, що мали місце у 2018 році а не періоду виникнення спірних правовідносин (2015 рік). У протоколі допиту спадкодавця ОСОБА_4 від 25 лютого 2019 року зазначено про те, що особа відповідача спадкодавцю була відома з 2009 року («..приблизно 10 років назад я познайомилася..») у зв`язку із здачею в оренду останньому кімнати для проживання, у 2017 році очікував на «відкриття візи», у 2018 році перебував у Республіці Польща.

Розписка, власноруч написана позичальником, підтверджує факт одержання нею суми позики. Строни договору на власний розсуд визначили його умови (суму договору, строк повернення позики) і у розписці ОСОБА_4 ствердила, що позичила грошові кошти у ОСОБА_2 .

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доказування в категорії справ про визнання правочинів недійсними покладається на позивача.

Надані позивачем докази ні кожен окремо, а ні в сукупності зокрема, не спростовують презумпцію правомірності правочину, доводи апеляційної скарги щодо фіктивності боргової розписки є безпідставними. Позивач не надала доказів того, що спірний правочин було укладено між спадкодавцем та відповідачем без наміру створення правових наслідків, не доведено вчинення такого правочину спадкодавцем унаслідок зловживання відповідачем її довірою тощо.

Рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 липня 2025 року.

Головуючий - суддя

Судді