Справа № 165/501/25 Головуючий у 1 інстанції: Гайворонський О. В.
Провадження № 22-ц/802/622/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 червня 2024 року близько 21 години біля магазину «Продукти» по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 наніс йому удари рукою в ліву частину голови, таким чином спричинивши йому тілесні ушкодження у виді синця і набряку лівої вушної раковини та за вушною раковиною в ділянці проекції сосцевидного паростка скроневої кістки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зазначає, що за даним фактом 18.06.2024 було внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.125 КК України. Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 09.09.2024 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Вказує, що відповідач спричинив йому моральну шкоду та він поніс витрати на транспорт, лікування і правничу допомогу. Зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у привселюдному приниженні честі і гідності, фізичному болю, стражданнях та перенесеному стресі, які він зазнав у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень. Крім того, він поніс матеріальні витрати у зв`язку із проведенням досудового розслідування, пов`язані із неодноразовим доїздом до м. Нововолинська, затратами на правничу допомогу.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 80 000,00 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 вказувала, що позивач не довів, у чому полягає перенесений ним фізичний стрес від привселюдного приниження честі і гідності, спричиненого болю. Не вказано, який період часу позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а також не долучено жодної виписки з лікувальної установи. Не мотивовано також, у чому полягали зміни ритму життя позивача після вказаних подій. Тобто, судом не оцінено належним чином усі обставини справи. Одночасно зазначає, що ОСОБА_2 не заперечує факту, що за спричинене правопорушення позивач має право на певну сатисфакцію, тому вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди має бути визначений розумно, з огляду на події, що відбулись.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує про незгоду з викладеними в ній доводами, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а тому заперечує проти її задоволення. Вказує, що апелянт намагається зменшити значення страждань позивача, посилаючись на нібито недостатність медичних документів, які би підтверджували лікування або психоемоційний стан його як потерпілого. Однак, факт спричинення тілесних ушкоджень відповідачем встановлено вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 09.09.2024 року, який набрав законної сили, що виключає потребу у додатковому доведенні самого факту заподіяння шкоди (відповідно до ст. 82 ЦПК України); наявність тілесних ушкоджень (синець і набряк лівої вушної раковини) вже свідчить про перенесений фізичний біль, який є формою моральної шкоди, незалежно від її тривалості чи тяжкості; психоемоційні страждання, зумовлені публічним інцидентом, участю у кримінальному провадженні, вимушеними поїздками та зміною звичного способу життя логічно випливають із самої ситуації та не потребують окремих медичних довідок. Водночас, вирок у кримінальній справі, яким ОСОБА_2 визнано винним, є належним і достатнім доказом щодо встановлення факту протиправної поведінки відповідача та наявності спричиненої шкоди. Суд першої інстанції діяв у межах своїх повноважень, а доводи апелянта щодо необхідності додаткових документів не спростовують ані факту правопорушення, ані самого заподіяння моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, перебуває в зоні бойових дій та не міг особисто брати участі в процесі, є безпідставними, оскільки відповідач не повідомляв суд належним чином про об`єктивну неможливість з`явитись, не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи. Судом першої інстанції належним чином було повідомлено ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що у свою чергу призвело до заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, останній зазнав поза розумним сумнівом фізичного болю та страждань, а також душевних страждань внаслідок протиправної поведінки щодо нього самого, тому дійшов висновку про стягнення 60000,00 грн моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом установлено, що за фактом нанесення 16.06.2024 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 здійснювалося досудове розслідування в межах кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України.

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 09 вересня 2024 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн (а.с.7-8). Вказаний вирок суду набрав законної сили 09.10.2024.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, судом установлено доведений факт вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

У вказаному вироку встановлено, що на підтвердження вини обвинуваченого суд приймає до уваги встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового процесу, відповідно до частини 2 ст. 382 КПК України (а.с.7-8).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 1, п.2, 3 ч.2, ч. 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Стаття 1167 ЦК України містить загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Матеріалами справи доведено обставини завдання відповідачем шкоди позивачу, а також причинний зв`язок між його винними протиправними діями та завданою шкодою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц зазначила, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача моральної шкоди. При цьому судом взято до уваги вирок суду у кримінальному провадженні, яким підтверджено винну поведінку відповідача та враховано наслідки у вигляді тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому.

Врахувавши принципи розумності, справедливості, пропорційності при визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.

Посилання апелянта на неспіврозмірність такого відшкодування суд вважає недоведеними, оскільки визначений судом розмір моральної шкоди у цьому випадку є достатнім і відповідає ступеню понесених позивачем душевних та фізичних страждань.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, зокрема наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_2 та завданою ОСОБА_1 моральної шкоди, характер правовідносин, які виникли між сторонами, та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору у цій частині, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду.

Оскільки колегія суддів визнала необґрунтованими доводи апеляційної скарги, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 22 липня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 березня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді