ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7443/25 Справа № 243/7394/23 Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Кругман А.М.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Горлівська міська рада Донецької області, Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Агеєва О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2023року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Горлівської міської ради Донецької області, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про визнання за ним права на компенсацію за належне йому житло, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке було зруйновано внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він є власником будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площа якого разом з підвалом відповідно до технічного паспорту складає 191,1 м2.

11 лютого 2015року під час артилерійського обстрілу міста Горлівка було зруйновано належний йому будинок внаслідок потрапляння снаряду, про що відповідними органами було складено акт про пожежу від 20 лютого 2015року.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1973/1974 від 30 січня 2018року, проведеної на виконання постанови слідчого ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях в межах кримінального провадження № 0001193 Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, пошкодження вказаного будинку були нанесені внаслідок прямих влучань вибухонебезпечних предметів (мінометних мін, снарядів) в будівлю: частково зруйновано несучі стіни, перегородки, перекриття та сходи; повністю зруйновано дах та покрівля, знищені двері та віконні блоки, повністю знищені підлога, внутрішнє оздоблення, усі інженерні комунікації. Для відновлення будинку необхідно провести повний демонтаж пошкоджених конструктивних елементів з подальшим їх відновленням. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 8 424 226,00грн.

Позивач зазначав, що в результаті влучання снарядів його будинок було майже повністю зруйновано та він став непридатним для проживання. Також, були пошкоджені його та його сім`ї особисті речі, меблі та побутова техніка. Будинок має нежилий стан і не може використовуватися його родиною для подальшого проживання в ньому. За вказаним фактом розслідується об`єднане кримінальне провадження № 0001193 за ч.2 ст. 258 КК України Управлінням СБУ України в Донецькій та Луганській областях. У зв`язку з руйнуванням житла, у нього є необхідність подати заяву на отримання компенсації до комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України»від 23 лютого 2023року.

Водночас, відповідно до зазначеного Закону не мають права на компенсацію ті особи, чиє житло було зруйноване до 24 лютого 2022року, а також ті, чиє зруйноване житло знаходиться на непідконтрольній Уряду України території, що була визначена такою до 24 лютого 2022року.

Дія цього Закону в частині надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна не поширюється на об`єкти нерухомого майна, що на день набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»від 24 лютого 2022року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»від 24 лютого 2022року № 2102-IX, знаходилися на тимчасово окупованій російською федерацією території України, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Позивач вказував, що він, чиє житло було знищене під час антитерористичної операції внаслідок бойових дій у 2015році і розташоване на окупованій російською федерацією території, позбавлений будь-якої можливості отримати відшкодування за зруйноване майно відповідно до чинного законодавства.

Позивач вважав, що єдиним прийнятним способом захисту його права власності є звернення до суду з позовом про визнання права на компенсацію за житло, яке було зруйноване внаслідок бойових дій, спричинених агресією російської федерації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що територія, на якій був зруйнований будинок позивача, була на той час тимчасово окупованою. Відповідно, Держава Україна не контролювала цю частину її території настільки, щоби попередити руйнування будинку позивача, навіть якщо би вона могла та мала це зробити. Відповідач визнав, що за дотримання і захист прав людини на цих територіях за міжнародним гуманітарним правом відповідає рф як держава, яка фактично окупувала і контролює частину Донецької і Луганської областей. Вона ж відповідає і за відшкодування будь-якої шкоди, завданої на цих територіях громадянам України.

Також суд виснував, що вимога позивача про визнання за ним права на компенсацію за житло, зруйноване внаслідок агресії російської федерації, є такими, що в подальшому унеможливлять виконання рішення суду, оскільки не містять в собі конкретних вимог щодо їх виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

05 червня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд»апеляційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та задоволення позову повністю.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що він має право на відшкодування за пошкодження (знищення) його майна згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2025року витребувано з Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу, та 19 червня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025року.

10 липня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 15?? год 29 липня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Позивач ОСОБА_1 є власником будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 січня 1993року та технічним паспортом від 24 жовтня 1993року, загальна площа будинку разом з підвалом відповідно до технічного паспорту складає 191,1 м2 /а.с.16-17, 18-22/.

З акту про пожежу, складеного 20 лютого 2015року комісією працівників пожежного загону міста Горлівки, вбачається, що 11 лютого 2015року під час артилерійського обстрілу міста Горлівка було зруйновано приватний будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , внаслідок потрапляння снаряду в будинок та його загоряння. У результаті влучання снарядів було зруйновано майже весь будинок, він став непридатним для проживання. Крім того, були пошкодженні особисті речі, меблі та побутова техніка /а.с.22зворот-26/.

За зазначеним фактом зведено об`єднане кримінальне провадження № 0001193 за ч.2 ст. 258 КК України Управлінням СБУ України в Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1973/1974 від 30 січня 2018року, яка була проведена на виконання постанови слідчого ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях в межах кримінального провадження № 0001193 Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, пошкодження будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , були нанесені внаслідок прямих влучань вибухонебезпечних предметів (мінометних мін, снарядів) в будівлю: частково зруйновано несучі стіни, перегородки, перекриття та сходи; повністю зруйновано дах та покрівля, знищені двері та віконні блоки, повністю знищені підлога, внутрішнє оздоблення, усі інженерні комунікації. Для відновлення будинку необхідно провести повний демонтаж пошкоджених конструктивних елементів з подальшим їх відновленням. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 8 424 226,00грн /а.с.26зворот-31/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивачем не обґрунтовано порушень Державою Україною її позитивного матеріального обов`язку щодо гарантування права на мирне володіння своїм майном. Діючим законодавством України визначений суб`єкт відповідальний за відшкодування матеріальної та моральної шкоди громадянам України внаслідок окупації території України.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази, вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання деліктної відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України необхідна наявність: а) шкоди; б) протиправної поведінки її заподіювача; в) причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вини останнього. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 21 КЦЗ України громадяни України мають право, зокрема, на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров`ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Частиною першою статті 84 КЦЗ України визначено, що постраждалий внаслідок надзвичайної ситуації це особа, якій заподіяно моральну, фізичну або матеріальну шкоду внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків.

Відповідно до частини першої статті 86 КЦЗ України забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Постраждалі, яким виплачено грошову компенсацію за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок), житлом за рахунок держави не забезпечуються (частина восьма статті 86 КЦЗ України).

За умовами частини третьої статті 89 КЦЗ України постраждалим, які залишилися на попередньому місці проживання, надається грошова допомога у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини восьмої статті 86 та частини третьої статті 89 КЦЗ України Кабінет Міністрів України затвердив Порядок надання та визначення розміру грошової допомоги постраждалим від надзвичайних ситуацій та розміру грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації № 947 (зі змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020року № 767), яким встановлено механізм надання та визначення розміру грошової допомоги постраждалим від надзвичайних ситуацій і розміру грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації.

Пунктами 2-4 Порядку № 947 (зі змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 767 від 02 вересня 2020року) передбачено, що постраждалими визнаються громадяни України, іноземці та особи без громадянства, житлові будинки (квартири) (далі житло) яких пошкоджено/зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації (далі постраждалі). Грошова допомога надається постраждалим, житло яких пошкоджено внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків та які відмовилися від евакуації, відселення та залишилися на попередньому місці проживання та/або в межах відповідного населеного пункту. Грошова компенсація надається постраждалим, які є власниками житла, яке перебуває на контрольованих Україною територіях та було зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, після дати набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014року № 405 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Органи місцевого самоврядування, а в разі їх відсутності військово-цивільні адміністрації населених пунктів проводять обстеження пошкодженого або зруйнованого житла, обліковують його, складають і затверджують списки постраждалих на відповідній території та видають довідки про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку рішення про надання постраждалим грошової допомоги та її розмір приймає Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади. Рішення про надання грошової компенсації приймають комісії з розгляду питань, пов`язаних з наданням грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації (далі комісія), на підставі поданих органами місцевого самоврядування, а у разі їх відсутності військово-цивільними адміністраціями населених пунктів сформованих та затверджених списків постраждалих на виплату грошової компенсації.

У пункті 6.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023року у справі № 757/64569/16-ц (провадження № 14-19цс23), зазначено, що передбачене у статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» право на відшкодування відповідно до закону шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, з огляду на відсутність відповідного закону не породжує легітимного очікування на отримання від Держави України такого відшкодування за пошкоджений у період проведення антитерористичної операції об`єкт нежитлової нерухомості незалежно від того, на якій території підконтрольній чи непідконтрольній Україні мав місце вказаний акт (див. постанову від 04 вересня 2019року у справі № 265/6582/16-ц (пункти 34, 69)). З аналогічних підстав не породжує у позивачки такого очікування і застосована судом першої інстанції стаття 85 КЦЗ України, відповідно до якої відшкодування матеріальних збитків постраждалим внаслідок надзвичайних ситуацій здійснюється у порядку, визначеному законом (див. зазначену постанову Великої Палати Верховного Суду (пункт 35)).

У справі, що переглядається відповідне правове регулювання міститься у Порядку № 947 (зі змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 767 від 02 вересня 2020року), який обґрунтовано застосували суди попередніх інстанцій.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024року у справі № 242/4413/16-ц (провадження № 61-6070св23) зазначено, що «Постанова № 767 передбачила у відповідних Порядках виплату, зокрема, грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, і така компенсація не має правової природи відшкодування майнової чи моральної шкоди, завданої саме Україною».

Таким чином держава виконала позитивні зобов`язання та розробила компенсаційний механізм відшкодування вартості зруйнованого (пошкодженого) житла (див. постанови Верховного Суду від 20 вересня 2024року у справі № 172/631/23, від 06 січня 2025року у справі № 202/3804/22).

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023року в справі № 757/64569/16-ц (провадження № 14-19цс23)).

Зважаючи на встановлені у справі, що переглядається, обставини необхідно дійти висновку про те, що держава виконала позитивні зобов`язання та розробила компенсаційний механізм відшкодування вартості зруйнованого (пошкодженого) житла, а тому безпідставними є доводи позивача про те, що чіткий механізм відшкодування завданої шкоди до 24 лютого 2022року не врегульовано, а тому то єдиним прийнятним способом захисту його права власності є звернення до суду з позовом про визнання права на компенсацію за житло, яке було зруйноване внаслідок бойових дій, спричинених агресією російської федерації.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався у передбаченому законом порядку до комісії з розгляду питань, пов`язаних з наданням грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відсутність підтвердження того, що позивач використав визначений державою порядок отримання гарантованої нею компенсації свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

22 травня 2023року набрав чинності Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України» від 23 лютого 2023року, який визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022року, тобто з 24 лютого 2022року.

Отже, цей Закон не регулює питання надання компенсації за об`єкти нерухомого майна, які були пошкоджені або зруйновані до 24 лютого 2022року, в той час як до початку широкомасштабного вторгнення надання компенсації тим, чиє житло було зруйновано внаслідок збройної агресії російської федерації, здійснювалося згідно з Порядком № 947 (зі змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020року № 767).

Розробка інших механізмів щодо компенсації за пошкодження та знищення об`єктів нерухомого майна після 24 лютого 2022року не свідчить про дискримінацію громадян України.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024року у справі № 172/631/23 (провадження 61-3282св24), ухваленій у подібних правовідносинах.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що самих лише посилань позивача на тривалу відсутність компенсації за зруйноване майно та неможливість внаслідок цього відновити житло, а також посилань на бездіяльність держави щодо запровадження бажаного для позивача правового регулювання недостатньо для того, щоби присудити компенсацію саме за порушення Україною її позитивних матеріальних обов`язків за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Обов`язок відновити майно (чи виплатити компенсацію у вигляді вартості такого відновлення) держава може мати лише у разі порушення негативного обов`язку з гарантування права на мирне володіння майном. Але на порушення Україною цього обов`язку позивач не скаржився, те, що саме Україна зруйнувала його житло, не доводив.

Крім того, якщо ж позивач вважає, що руйнування його майна відбулось внаслідок діяння російської федерації, то за це не може бути відповідальною Україна.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, суд України має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни (див. постанову від 14 квітня 2022року у справі № 308/9708/19).

російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації Держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2025року.

Судді: