Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1814/15-ц
Провадження №: 2/332/566/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Марченко Н.В.,

секретаря судового засідання : Петракея Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZPUKAE00004916, відповідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 2931,75 доларів США на термін до 13.05.2011 року, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість в сумі 11885,07 доларів США, яку просить стягнути з останнього на свою користь та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2015 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11885,07 доларів США, що за курсом 23,48 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.04.2015 року складає 279061,35 грн.(двісті сімдесят девять тисяч шістдесят одна гривня тридцять п`ять копійок) та понесені судові витрати в сумі 2790,61 грн.

11.10.2024 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Першина І.М. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 01.07.2015, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування поважності пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, вказано про те, що заочне рішення було ухвалено за відсутності відповідача, відповідач не з`явилася у судове засідання через неотримання судових повісток, що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права. Адвокат Першин І.М. ознайомився з матеріалами справи 24.09.2024, про що свідчить його особистий підпис на заяві про надання матеріалів справи для ознайомлення. Проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що позивачем надано суду копію кредитно-заставного договору №ZPUKAE00004916 від 14.05.2008, укладеного між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 2931,75 доларів США терміном до 13.05.2011. Графік погашення кредиту визначений в Додатку №1 до Кредитного договору. Разом з тим, копія кредитно-заставного договору, долученого до матеріалів справи та його якість, не дають можливості встановити повний зміст та умови договору, переконатись у наявності підписів відповідача на сторінка зазначеного договору. Згідно матеріалів справи, оригінал наданого в якості доказу копії кредитно-заставного договору №ZPUKAE00004916 від 14.05.2008, суду для огляду не надавався, пояснення з приводу наданого письмового доказу представником позивача не надавались, внаслідок відсутності останнього у судовому засіданні. У відповідності до п.3.3. кредитно-заставного договору, банк може видати позичальнику кредит, обравши на власний розсуд будь-який із наступних способів його видачі: видати Кредит в порядку, визначеному статтею Договору; видати Кредит готівкою через касу Банку; видати Кредит, перерахувавши на рахунок позичальника. У відповідності до положень п. 4.4, п. 17.1.9. кредитно-заставного договору, погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів з «12» по «16» число кожного місяця. У відповідності до положень п. 4.5 кредитно-заставного договору, для погашення заборгованості, банк відкриває позичальникові транзитний рахунок. Позичальник здійснює погашення заборгованості шляхом внесення коштів на транзитний рахунок, з якого відповідні кошти списуються на користь банку. Пунктом 12.1. кредитно-заставного договору визначене поняття та умови Події дефолту, серед яких у тому числі, зазначено затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. У відповідності до положень п. 12.2.1 кредитно-заставного договору визначено, що у разі настання Події дефолту, банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання Події дефолту. У повідомленні про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту у повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання у повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за Договором. Вимоги кредитно-заставного договору в цій частині позивачем не виконано, що значною мірою вплинуло на збільшення остаточного розміру заборгованості. У відповідності до положень п. 14.11 кредитно-заставного договору, сторони встановили строки позовної давності за грошовими вимогами тривалістю у п`ять років. У відповідності до положень п. 17.1.3 кредитно-заставного договору визначено, що метою видачі частини кредиту в розмірі 79,70 доларів США є оплата винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. За наслідками вивчення копії кредитно-заставного договору є підстави стверджувати, що винагороди за надання фінансового інструменту, визначені п. 17.1.8 Договору, є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» ( в редакції, яка діяла на час укладання кредитно-заставного договору) і пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168, які були чинними на момент укладання спірного кредитно-заставного договору. Подібні висновки зробила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц. Отже, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто, за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.04.2022 в справі №640/14229/15, від 12.04.2021 в справі №677/1535/15, від 15.12.2021 в справі №209/789/15, від 21.07.2021 в справі №751/4015/15. Наведені обставини у поєднанні із відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження отримання кредиту, відсутності виписки по транзитному рахунку, що мав бути відкритий позивачем для обслуговування кредиту та можливості виконання відповідачем умов договору з погашення заборгованості, свідчать про недоведеність позивачем розміру суми заборгованості та обов`язку відповідача щодо повернення такої суми.

Крім того, позивач просив застосувати строк позовної давності, оскільки з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 27.04.2015, тобто зі спливом майже 6 років від дня виникнення заборгованості за кредитно-заставним договором ( 16.09.2009 виникнення прострочення). Враховуючи положення п. 14.11 кредитно-заставного договору щодо встановлення позовної давності у п`ять років, а також обов`язок погашення заборгованості за кредитом частинами щомісяця у відповідності до графіку, звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за платежами, по яких виникла заборгованість поза межами зазначеного строку ( всі платежі, обов`язок сплати по яких настав до 27.04.2010), є таким, що відбулося поза межами визначеного сторонами строку позовної давності.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2024 поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 01.07.2015 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заочне рішення від 01.07.2015, ухвалене за результатами розгляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

12.05.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором № ZPUKAE00004916 від 14.05.2008, в розмірі 4526,96 доларів США, а також понесені Позивачем судові витрати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені у заяві від 12.05.2025 про зменшення позовних вимог підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 14.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № ZPUKAE00004916 ( далі по тексту Договір).

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору, Банк зобовязується надати Позичальникові Кредит у розмірах і на умовах, встановлених у цьому Договорі, а Позичальник зобовязується прийняти належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Для забезпечення повного та своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за Договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу.

Згідно п. 3.3. Договору, Банк може видати Позичальнику кредит, обравши на власний розсуд будь-який із наступних способів його видачі: видати Кредит в порядку, визначеному статтею Договору; видати Кредит готівкою через касу Банку; видати Кредит, перерахувавши на рахунок позичальника.

Відповідно до п.4.4. Договору, погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті Договору, до складу яких входять платежі за винагородою ( у випадках їх наявності), процентами та кредитом.

У відповідності до положень п. 4.5 Договору, для погашення заборгованості, Банк відкриває Позичальникові транзитний рахунок. Позичальник здійснює погашення заборгованості ( включаючи виплату боргу за кредитом, процентами, винагородою та усіма іншими платежами), шляхом внесення коштів на транзитний рахунок, з якого відповідні кошти списуються на користь банку. Внесення коштів на транзитний рахунок може здійснюватися одним із наступних способів: Позичальник вносить кошти на транзитний рахунок через касу Банку, або, у випадку наявності у Позичальника платіжної картки, емітованої Банком, Позичальник доручає Банку проводити погашення заборгованості в передбачені строки, шляхом списання на транзитний рахунок відповідної суми коштів, яка розміщена на картковому рахунку. Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком у випадку пред`явлення Позичальником не пізніше ніж за один Банківський День до початку перебігу періоду сплати, документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом.

Згідно п. 14.11. Договору, сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки тривалістю 5 (п`ять) років.

Відповідно до розділу 17 Договору, за цим Договором Банк надав Кредит на умовах: загальний розмір Кредиту 2931,45; валюта Кредиту: долар США; мета Кредиту: придбання Автомобіля; дата видачі кредиту: не пізніше ніж 14.05.2008; дата погашення: 13.05.2022; період сплати: з «12» по «16» число кожного місяця, транзитний рахунок: 6632.

Крім того, Договір містить Додаток №1 Графік погашення кредиту.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача від 02.04.2025 за вказаним Договором загальна заборгованість за Договором станом на 02.04.2025 становить 4526, 96 USD, з яких: 2277,61 USD залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом; 783,47 USD- загальний залишок заборгованості за процентами та 1465,88 USD загальна сума нарахованої пені.

14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк».

Частиною третьою статті 12ЦПКУкраїни визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Між сторонами у цій справі існують кредитні правовідносини, які регулюються нормами ст. 1054-1057 ЦК України. Розрахунки, пов`язані із кредитуванням (документарне оформлення видачі кредитних коштів, відкриття аналітичних рахунків та порядку відображення на них операцій з погашення заборгованості тощо) регулюються банківськими нормативними документами. Одним з таких нормативних документів є Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, зареєстрованою у в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за N 559/7880 ( чинна на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.5.3 цього Положення банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них.

Згідно із п.5.5 Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Відповідно до п. 5.6. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Програма щодо відображення банківських операцій (у тому числі формування банківських виписок) є сертифікованою та погодженою Національним банком України.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, а саме: Кредитно-заставний договір № ZPUKAE00004916 від 14.05.2008 та розрахунок заборгованості від 02.04.2025, суд дійшов висновку про те, що ці докази не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів будь-яким способом, передбаченими п. 3.3. Договору, зняття таких коштів відповідачем для цільового використання, передбаченого п. 6.2.1 Договору, відкриття позивачем відповідачеві для погашення заборгованості транзитного рахунку, визначеного п. 4.5. Договору, що в свою чергу позбавляє суд перевірити правильність розрахунку суми заборгованості і тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не можна вважати доведеними.

Щодо доводів представника відповідача про пропуск позивачем позовної давності, суд зазначає, що з огляду на те, що суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, то питання про застосовування позовної давності не вирішується, оскільки є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до положення ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмову у позові, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене,керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 289, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04.08.2025.

Суддя Н.В. Марченко