АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року

м. Чернівці

справа № 717/528/25

провадження № 22-ц/822/531/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Половінкіної Н. Ю., Височанської Н. К.

секретар Черновська А. К.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика», в інтересах якої діє Клименко Тарас Васильович, на заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Туржанський В. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001 у сумі 56 961 гривню 51 копійку, з яких: 17 770 гривень 25 копійок - тіло кредиту; 37 958 гривень 76 копійок - проценти за користування кредитом; 1 232 гривні 50 копійок - заборгованість за комісією.

Позов обґрунтований тим, що 11 червня 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 502310-КС-001. Вказаний договір укладено в електронній формі.

Перед тим як погоджувати заявку на кредитування ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перевірило особисті дані відповідачки, а також зазначену нею в договорі платіжну картку.

Кредитний договір між сторонами не був би укладений без отримання відповідачкою листа на адресу її електронної пошти та відповідного смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за допомогою логіна і паролю особистого кабінету клієнта, а тому укладення спірного кредитного договору відповідало внутрішній волі ОСОБА_1 .

Сторонами в передбаченому законом порядку було узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Всупереч умовам вищезазначеного кредитного договору, відповідачка не виконала свого зобов`язання та заборгованість перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не погасила.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001 у сумі 46 098 гривень 58 копійок.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що кредитний договір від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001 укладений в електронній формі, оскільки відповідачка добровільно, керуючись своїм внутрішнім волевиявленням, підписала вищезазначений кредитний договір шляхом використання одноразового ідентифікатора.

З наданих сторонами та безпосередньо досліджених доказів установлено, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти за договором у сумі 20 000 гривень, тобто кредитодавець ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» належним чином виконало свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20 березня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250311/87925-БТ.

Відповідачка порушила умови кредитного договору від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Частково задовольняючи позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» суд виходив із того, що відповідно до пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», положення частини п`ятої статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Отже, до 21 квітня 2024 року включно максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, а до 19 серпня 2024 року включно максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач протиправно нарахував відсотки за користування кредитом в період з 20 серпня 2024 року в розмірі 1,5% за один день.

Із врахуванням вимог пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», розмір процентів за період з 20 серпня по 26 листопада 2024 року складає 16 395 гривень 52 копійки, згідно наступного розрахунку:

19 770 гривень 25 копійок х 1% (максимальний розмір денної процентної ставки) х 29 днів (період з 20 серпня по 17 вересня 2024 року включно) = 5 733 гривні 37 копійок

17 770 гривень 25 копійок х 1% (максимальний розмір денної процентної ставки) х 29 днів (період з 17 вересня по 26 листопада 2024 року включно) = 10 662 гривні 15 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просить заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення від 02 квітня 2025 року в частині, що оскаржується, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 10 862 гривні 93 копійки суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «денна процентна ставка та «процентна ставка в день», неправильно застосував норми Закону України «Про споживче кредитування», а також ЦК України щодо можливості суду зменшувати розмір процентів за кредитним договором, які нараховуються протягом строку кредитування.

Звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Для розрахунку денної процентної ставки на дату укладення договору підлягала застосуванню формула, передбачену Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно, денна процентна ставка становить 0,95 процентів, виходячи з наступного розрахунку: (31 960,00 / 20 000,00) /169 днів х 100% = 0,95.

З вищевикладеного вбачається, що розмір денної процентної ставки передбачений договором № 502310-КС-001 про надання кредиту від 11 червня 2024 року не перевищує 1%, виходячи з того, що обрахування базувалось на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі - як того вимагає норма частини третьої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 31 936 гривень 38 копійок підлягають задоволенню у повному обсязі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

11 червня 2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 502310-КС-001 (а. с. 19-23).

Згідно з пунктом 1.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін.

Відповідно до умов вказаного договору: сума кредиту становить 20 000 гривень (пункт 2.1 договору); строк кредитування 24 тижні (пункт 2.3 договору); дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 26 листопада 2024 року (пункти 2.7, 2.13 договору); орієнтовна загальна вартість кредиту складає 59 269 гривень 61 копійка (пункт 2.8 договору); загальні витрати за кредитом 39 269 гривень 61 копійка (пункт 2.9 договору); стандартна процентна ставка в день - 1,5%, знижена процентна ставка в день - 1,14874498% (пункт 2.4 договору); денна процентна ставка - 1,16% (пункт 2.11 договору); комісія за надання кредиту - 3 000 гривень (пункт 2.5 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору кредит підлягає перерахунку на картковий рахунок позичальника.

Кредитний договір № 502310-КС-001 підписано ОСОБА_1 11 червня 2024 року годин електронним підписом, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора UA-8290, який надісланий на номер мобільного телефону НОМЕР_1 (а. с. 23 зв.).

Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 56 961 гривню 51 копійку, з яких: 17 770 гривень 25 копійок - тіло кредиту; 37 958 гривень 76 копійок - проценти за користування кредитом; 1 232 гривні 50 копійок - заборгованість за комісією (а. с. 13-15).

Грошові кошти у сумі 20 000 на виконання умов кредитного договору перераховані 11 червня 2024 року ОСОБА_1 на її картковий рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20 березня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250311/87925-БТ (а. с. 72).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів та вимог стосовно законності та обґрунтованості рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором у сумі 46 098 гривень 58 копійок, тобто сторони з таким рішенням суду погодилися, не оскаржували його, тому рішення у відповідній частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення.

Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні.

Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.

Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.

Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII)

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитний договір від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 підписано останньою одноразовим ідентифікатором UA-8290, який було надіслано на номер відповідачки +56;

У договорі зазначені всі дані про особу ОСОБА_1 необхідні для її ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону.

Грошові кошти у сумі 20 000 на виконання умов кредитного договору перераховані 11 червня 2024 року ОСОБА_1 на її картковий рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20 березня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250311/87925-БТ.

Частково задовольняючи позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що позивач протиправно нарахував відсотки за користування кредитом в період з 20 серпня 2024 року в розмірі 1,5% за один день із врахуванням вимог пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування».

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема пункту 2.4 договору, визначено розмір стандартної фіксованої процентної ставки за кредитом в день - 1,5%; знижена фіксована процентна ставка за кредитом в день 1,14874498%. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Пункт 2.11 договору визначає денну процентну ставку у розмірі 1,16%.

У розділі 3 договору сторони обумовили порядок та умови надання кредиту. Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у пункті 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в пункті 3.2.3 та додатку № 1 до договору і розраховується в порядку описаному нижче.

У разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в пункті 3.2.3 та додатку № 1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункті 2.4 договору.

Сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в пункті 3.2.3 та додатку № 1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в пункті 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3.2.3 та додатку № 1 до договору, та до закінчення строку дії договору.

У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абзацом 2 пункту 1 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника.

Скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому договорі не є зміною істотних умов цього договору.

Погоджені сторонами умови кредитного договору від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001 свідчать про встановлення відповідачці зниженої процентної ставки у розмірі 1,14874498% у випадку дотримання графіку платежів - 12 платежів по 4 330 гривень кожні 14 днів.

Однак, оскільки відповідачка не дотрималася графіку платежів у позивача відповідно до умов договору виникло право нараховувати позичальниці 1,5% за кожен день користування кредитом починаючи з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».

Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що кредитний договір № 502310-КС-001 укладено 11 червня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%.

Однак, частинами другою та третьою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» додатково визначається, що до загальних витрат за споживчим кредитом, які враховуються при обчисленні денної процентної ставки, не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит.

З цими положеннями узгоджуються зміст підпункту 11 частини першої статті 12 та підпункту 9 частини третьої статті 9 цього ж Закону, відповідно до яких на кредитодавця покладено обов`язок до укладення договору про споживчий кредит попередити позичальника про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі щодо розміру неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит. Якщо такі умови позичальником узгоджені та сторонами укладено договір про споживчий кредит, то у змісті цього договору містяться положення, які визначають наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.

Отже, за умовами договору, який укладено між сторонами 11 червня 2024 року, узгоджено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань з погашення наданого кредиту та відповідно до умов пункту 3.2.2 цього договору, у кредитора виникають підстави для нарахування процентів в іншому розмірі за стандартною процентною ставкою, яка становить 1,5% на день, починаючи з восьмого дня після не внесення позичальником чергового платежу.

Саме такі проценти нараховані кредитором, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Вказаний підхід узгоджується із положеннями абзацу другого частини третьої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

За наведених обставин, суд першої інстанції помилково вважав, що відповідно до умов укладеного договору та викладених положень у частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року разом із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», проценти за користування кредитом, наданим ОСОБА_1 , починаючи з 20 серпня 2024 року мали нараховуватись відповідно до денної процентної ставки в розмірі 1%, та не врахував, що позичальницею протягом 7 днів були порушені зобов`язання з повернення платежів за умовами кредитування, внаслідок чого у позивача на 8 день виникло право нараховувати проценти за стандартною ставкою в розмірі 1,5% на день, яка не є складовою частиною загальних витрат, що зараховуються при обчисленні денної процентної ставки.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, заочне рішення суду першої інстанції від 02 квітня 2025 року частково ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому слід змінити мотивувальну частину заочного рішення відповідно до змісту цієї постанови.

Також підлягає зміні резолютивна частина заочного рішення суду з викладенням її в наступній редакції:

«Позов ТОВ «БІЗНЕС Позика» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС Позика» заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001 у сумі 56 961 гривня 51 копійка, з яких: 17 770 гривень 25 копійок - тіло кредиту; 37 958 гривень 76 копійок - проценти за користування кредитом; 1 232 гривні 50 копійок - заборгованість за комісією».

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у встановленому порядку та розмірі сплачено судовий збір за подання в електронній формі позовної заяви у сумі 2 422 гривні 40 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 25 лютого 2025 року № 3052 та судовий збір за подання в електронній формі апеляційної скарги у сумі 3 633 гривні 60 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 12 травня 2025 року № 7099.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення позову ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у повному обсязі.

З урахуванням викладеного з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 6 056 гривень (2 422,40 + 3 633,60).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика» задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину заочного рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року відповідно до змісту цієї постанови.

Резолютивну частину заочного рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року змінити, виклавши її в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика» заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2024 року № 502310-КС-001 у сумі 56 961 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривня 51 копійка, з яких: 17 770 гривень 25 копійок - тіло кредиту; 37 958 гривень 76 копійок - проценти за користування кредитом; 1 232 гривні 50 копійок - заборгованість за комісією».

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС Позика» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Наталія ПОЛОВІНКІНА

Наталія Височанська