Справа № 489/3500/24
Провадження № 22-з/812/59/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
18 липня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого -Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сорочана Єлисея Васильовича про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», про стягнення коштів
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», про стягнення коштів.
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 288 808 грн. 70 коп. у якості частки прибутку, отриманого від продажу електричної енергії за зеленим тарифом за договором купівлі-продажу від 01.01.2019 № СГ/174 та договором постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за період з 25.06.2019 по 25.03.2024 та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2888 грн. 09 коп.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року залишено без змін.

04 липня 2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Сорочана Є.В. надійшла заява про ухвалення у цій справі додаткового рішення

Заява мотивована тим, що під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції.

Вказує, що витрати позивача у справі № 489/3500/24 пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката Сорочана Є.В. у суді апеляційної інстанції складають 5 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги № б/н від 02.05.2024р., додатком №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 02.05.2024р., додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 02.05.2024рр., актом наданих послуг від 04.07.2025р., квитанцією до прибуткового ордеру № 4 від 10.06.2025р. на суму 5000 грн.

Звертає увагу, що згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем така заява була зроблена у визначений законом строк, а саме 12 червня 2025 року у тексті відзиву на апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Балабан О.І. заперечувала проти ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що до заяви ненаданно документів, що підтверджують оплату гонорару, пов`язаних із надання правової допомоги, які б були сформовані у встановленому законом порядку, а надані квитанції до приходного касового ордеру не можна брати до уваги, так як даний документ не має належного оформлення та бухгалтерського проведення.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином. Представником відповідача адвокатом Балабан О.І. подану заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача було наданодоговір про надання правової допомоги № б/н від 02.05.2024р., додатком №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 02.05.2024р., додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 02.05.2024рр., актом наданих послуг від 04.07.2025р., квитанцією до прибуткового ордеру № 4 від 10.06.2025р. на суму 5000 грн.

Дослідивши заяву представника позивача адвоката Сорочана Є.В. про ухвалення додаткового рішення та вирішуючи чи є розмір витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн. відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати мають характеру необхідних, неминучих, а також відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом відповідача послуг (зокрема участь представника відповідача в одному судовому засіданні, підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу), виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст. 133, 141, 270,389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 - адвоката Сорочана Єлисея Васильовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 липня 2025 року.