Справа № 504/1932/25
Номер провадження 2/504/2557/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

судді Литвинюк А.В.

за участю секретаря судового засідання Батяла М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Доброславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, -

встановив:

15.05.2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виключити з актового запису № 390 від 12.12.2018 року про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одеса Одеської області, складеного Лиманським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Одеської області запис про ОСОБА_1 , як про батька дитини, а також долучити до матеріалів справи висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи за результатами дослідження біологічного матеріалу, наданого 01.05.2025 року до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що не має іншої можливості захистити свої порушені права виходячи з наступних підстав. У позові позивач вказує, що 24.06.2016 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою ОСОБА_2 . Дітей від шлюбу немає. Оскільки подружні стосунки не склалися, 16.01.2018 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано.

Позивач зазначає, що згодом відповідачка повідомила йому, що вона народила дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком якого позивач не є. Натомість, у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , виданому Лиманським РВ ДРАЦЧ Головного територіального управління юстиції Одеської області (актовий запис № 390 від 12.12.2018 року), батьком дитини - ОСОБА_3 записано позивача.

У позові зауважено, що відповідачка визнає той факт, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втім, згідно діючого законодавства іншого способу виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, як звернення до суду немає.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року відкрито загальне позовне провадження з проведенням підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін; Призначено підготовче засідання на 22.07.2025 року о 14:30 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2); Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Виходячи зі змісту ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Положеннями ст. 178 ЦПК України передбачено, серед іншого, право відповідача подати відзив на позовну заяву.

За правилами, визначеними нормою ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Згідно з ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

03.07.2025 року на адресу суду від відповідачки надійшла заява, де вона зазначила, що позов, поданий позивачем, визнає та вважає за можливе його задоволення з наступних підстав. Відповідачка повідомила, що вона дійсно перебувала у шлюбі з позивачем з 2016 року по 2018 рік коли шлюб між позивачем і відповідачкою було розірвано, дітей від шлюбу немає.

У відповідній заяві вказано, що задовго до розірвання шлюбу відповідачка з позивачем припинили подружні стосунки, натомість, відповідачка мала подружні стосунки з іншим чоловіком, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину ОСОБА_3 . Крім того, у заяві, поданій 03.07.2025 року, відповідачка погоджується з виключенням відомостей про позивача як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Відповідачка, між іншим, зауважує, що 01.05.2025 року для надання суду доказів про відсутність спорідненості позивача із дитиною ОСОБА_3 , відповідачка з позивачем звернулися до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, де належним чином були відібрані зразки біологічного матеріалу для проведення експертизи. Внаслідок звернення до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи відповідачкою 17.06.2025 року було отримано висновок експерта № 523 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, згідно висновків якої громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого громадянкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи наведене, відповідачка просила виключити з актового запису № 390 від 12.12.2018 року про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одеса Одеської області, складеного Лиманським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Одеської області запис про ОСОБА_1 , як про батька дитини, а також долучити до матеріалів справи висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи за результатами дослідження зразків біологічного матеріалу, наданого 01.05.2025 року до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, відповідачка просила слухати справу, призначену на 22.07.2025 року о 14.30 годині у її відсутність.

У судове засідання, призначене на 22.07.2025 року о 14:30 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2) учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Разом з тим, 26.06.2025 року позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, а також слухати справу у його відсутність.

30.06.2025 року відповідачка звернулася до суду із заявою, якою визнала позов та просила слухати справу у її відсутність.

В свою чергу, від третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до суду надійшла заява, в якій представник Доброславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначив, що з ухвалою від 20.05.2025 року у справі № 504/1932/25 ознайомлений, заперечень не має та просив розглянути справу за його відсутності.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи та прийняття судового рішення на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце судового засідання.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Суворовському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 683, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_2 було присвоєно прізвище - ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 16.01.2018 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, про що 16.01.2018 року складено відповідний актовий запис № 3. Після державної реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_5 було відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_6 .

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила дитину ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 12.12.2018 року, актовий запис № 390.

Батьками дитини - ОСОБА_3 в свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду, позивач оспорює своє біологічне батьківство відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на відсутність кровного споріднення між ним та дитиною. Разом з тим, вказані обставини відповідачкою не заперечуються.

У відповідності до ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.

Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (частина перша статті 18 СК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Отже, визначення походження дитини від позивача було здійснено відповідно до ст. 122, 133 СК України, оскільки на момент народження дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 не минуло десяти місяців після припинення шлюбу між позивачем та відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Верховний Суд у постановах від 23.10.2019 року у справі № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 року у справі № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Разом з тим, суд зауважує, що при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної (молекулярно-генетичної), необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Керуючись загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

В матеріалах справи наявна копія висновку експерта № 523, зі змісту якого вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 01.05.2025 року в приміщенні відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз лабораторії Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи судово-медичний (і) експерт (и) ОСОБА_7 - експерт-імунолог судовий, освіта вища біологічна, стаж роботи за фахом «Судово-медична імунологія» - 16 років, сертифікат про підтвердження звання спеціаліста № 001846 від 29.11.2022 р., 2 кваліфікаційного класу судового експерта-імунолога (протокол ЕКК № 2 від 17.05.2023 р.), кваліфікація судового експерта за спеціальністю «Судово-медична імунологія» (свідоцтво № 10 від 05.12.2018 р.) провів судово-медичну експертизу: зразків рідкої крові громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою встановлення факту біологічного батьківства громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно висновків судово-медичної експертизи, наведених в копії висновку експерта № 523, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що наявність висновку експерта № 523 у сукупності із письмовим визнанням відповідачкою позову дає підстави вважати, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Визнання позову відповідачкою, яка є матір`ю дитини, не суперечить закону та не порушує прав та інтересів третіх осіб. В матеріалах справи відсутні відомості та судом не встановлено підстав ставити під сумнів достовірність визнаних відповідачкою обставин та добровільність їх визнання.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та Інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до п. 2.18 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у п.2.28 цього розділу.

За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для виключення запису про ОСОБА_1 , як батька, із актового запису про народження дитини № 390, складеного 12.12.2018 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини підлягає повному задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Судові витрати, в силу приписів ст. 133 ЦПК України, складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

При подачі позову, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 233,00 грн, що підтверджується квитанцією № SYTA-39UA-8T7E від 12/05/2025 року, наявною в матеріалах судової справи.

Водночас, позивачем при подачі позову не було заявлено позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь розміру сплаченого судового збору, тому, суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат в цій частині.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі не пливають на вищезазначений висновок суду щодо незаконності оспорюваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 133, 141, 174, 178, 200, 206, 223, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 5, 7, 18, 121, 122, 124, 125, 126, 127, 128, 133, 134, 136,138 Сімейного кодексу України суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Доброславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини задовольнити.

Виключити з актового запису № 390 від 12.12.2018 року про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одеса Одеської області, складеного Лиманським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Одеської області запис про ОСОБА_1 , як про батька дитини.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Доброславський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Литвинюк А. В.