Провадження №2/291/490/25
У Х В А Л А

29 липня 2025 року селище Ружин

Суддя Ружинського районного суду Житомирської області Федорчук І.В., розглянувши заяву позивача Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

АТ "Райффайзен Банк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Разом із позовною заявою представник позивача АТ "Райффайзен Банк", подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 , в межах ціни позову в сумі 146607,54 грн., а саме на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 24.10.2014 року №1647, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності:7450122.

Заяву обґрунтована тим, що відповідач не виконала взята на себе зобов`язання за кредитним договором №014-RO-82-277169904 від 07.06.2024 у зв`язку з чим станом на 21.04.2025 виникла заборгованість в сумі 146607,54 грн.

Предметом спору у цій справі є грошові кошти - заборгованість в сумі 146607,54 грн. На думку позивача існує реальний та обґрунтований ризик того, що відповідач може відчужити спірну квартиру (продати, подарувати, передати в іпотеку тощо) третім особам до вирішення справи по суті.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги мають значний розмір та враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, в тому числі після пред`явлення досудових вимог та позову, позивач вважає заявлений спосіб забезпечення позову, шляхом арешту майна Відповідача є адекватним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи (в т.ч. шляхом укладення як реальних, так і фіктивних правочинів), з метою подальшого приховання та унеможливлення його реалізації в тому числі через органи ДВС у випадку ухвалення рішення на користь позивача та звернення до відповідних органів із виконавчими документами.

Дослідивши надану заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1ст.153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 1 ч. 1ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2ст.149 ЦПК України).

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18).

Заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 24.10.2014 року №1647, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності:7450122.

Разом з заявою про забезпечення позову позивач надав Інформаційну довідку від 29.05.2025 року №906686144 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державної реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Із указаної довідки вбачається, що суб`єктом права власності є ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), якій належить на праві приватної власності нерухоме майно: однокімнатна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 24.10.2014 року №1647 Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності: 7450122.

Водночас, кредитний договір №014-RO-82-277169904 від 07.06.2024 укладено між позивачем та ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 . Позивач, не надав суду жодних підтверджуючих документів, щодо зміни прізвища відповідача ОСОБА_1 , не надавав клопотань щодо витребування судом доказів на підтвердження чи спростування вказаних обставин. З огляду на наведене суд позбавлений можливості перевірити належність саме відповідачу ОСОБА_1 вказаного позивачем в поданому клопотанні нерухомого майна.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

З огляду на наведене, доходжу висновку про те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено співмірності обраного виду забезпечення позову порівняно із заявленою вимогою, відсутні докази щодо належності на праві приватної власності майна відповідачеві, суду не наданого жодного доказу в підтвердження того, що невжиття заходів по забезпеченню позову про накладення арешту на нерухоме майно, належне відповідачу, ускладнить чи зробить неможливим в подальшому виконання рішення суду, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви, тож заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-154, 260, 353 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

У задоволенні заяви позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повну ухвалу суду складено 29.07.2025.

Суддя І.В. Федорчук