Справа № 509/4515/24
УХВАЛА

17 липня 2025 року. с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Багнюк І.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває вказана цивільна справа, провадження в якій відкрито ухвалою судді від 06.08.2024 року та, зокрема, встановлено відповідачу 15-денний строк від дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву.

Призначено підготовче засідання у приміщенні Овідіопольського районного суду Одеської області на 24 вересня 2024 року о 11 год. 30 хв.

13 січня 2025 року суд, своєю ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26 лютого 2025 року о 09 год. 30 хв. в приміщенні Овідіопольського районного суду Одеської області за адресою: Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9.

25 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання від відповідача, ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання від представника відповідача, ОСОБА_4 про перенесення розгляду справи.

Судом було надано доступ представнику відповідача до системи «Електронний суд» по даній справі, відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 11:00 год. 17.04.2025 р.

17.04.2025 року від представника відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із укладенням договору про надання правничої допомоги між ним та відповідачем 16.04.2025 року та отриманням матеріалів справи.

Судом було відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 09 год. 30 хв. 05.06.2025 р.

02.06.2025 р. від представника відповідача адвоката Савіна Сергія Олександровича до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Представник позивача адвокат Бойко Н.І. надала суду письмові заперечення щодо прийняття зустрічного позову, оскільки пропущено строк на йог подання, у зв`язку з чим просить відмовити в його прийнятті.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що в прийнятті зустрічного позову слід відмовити, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду із первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження із первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Зазначена стаття встановлює окремі умови прийняття до розгляду зустрічного позову, тобто вона вказує на один із способів захисту відповідача проти пред`явленого до нього позову.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.

Як вбачається з матеріалів зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 просить:

- визнати за відповідачем право власності на 135/1000 частки, які складають частини у 27/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: житлового будинку, житловою площею 208,3 кв. м., загальною площею 104,8 кв. м. літ. «А», сараїв літ. «Б», «В», «Г», «Д», «Ж», гаражу літ. «Є», споруд №2,4-12, 14-20, на земельній ділянці, площею 0,0801 га, кадастровий номер: :01:001:0624.

- визнати за відповідачем право власності на 1/3 частки, які складають частини у 2/6 часток земельної ділянки площею 0,0801 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки вартості автомобіля марки ВАЗ модель 21102, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, в сумі 30 322,00 гривень.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки вартості автомобіля марки BMW модель 330D, VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , в суми 116 668,00 гривень.

В п.1 прохальної частини зустрічної позовної заяви представником відповідача заявлене клопотання про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову. В якості мотивування поважності попуску процесуального строку на подання зустрічної позовної у тексті зустрічного позову представник відповідача зазначив, що про наявність даної справи відповідач не знав та копію позовної заяви отримав лише в квітні 2025 року.

Втім, таке твердження представника відповідача не відповідає дійсності з огляду на те, що матеріали справи містять клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи від 25 лютого 2025 року, так само як і клопотання від представника відповідача Стойкова І. М. про перенесення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи та формуванням правової позиції.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Строк звернення відповідача до суду із зустрічним позовом та подання відзиву є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України").

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, залишення скарги без розгляду.

Суд, з`ясувавши у повній мірі обставини дотримання стороною відповідача процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви, дійшов висновку про те, що поважні підстави для поновлення пропущеного строку відсутні.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено у встановленому законом порядку наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій.

Відповідач не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Він не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати процесуальні права відповідача щодо пред`явлення зустрічного позову відповідно у строк для подання відзиву; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання зустрічного позову не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку відповідача щодо реалізації процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 638/15855/16-ц (провадження № 61-46740св18) та від 27 жовтня 2020 року у справі № 186/139/20 (провадження № 61-11665св20).

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №756/11081/20 викладено наступні правові висновки:

«За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.»

Встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання зустрічного позову визнається судом необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Таким чином, прийняття поданого ОСОБА_2 зустрічного позову не відповідатиме засадам цивільного судочинства, у зв`язку з чим розгляд зустрічної позовної заяви неможливий.

Згідно до вимог ч.3 ст.194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення строку на пред`явлення відповідачем зустрічної позовної заява, то зустрічна позовна підлягає поверненню відповідачу із залученням до матеріалів справи їх копій.

Враховуючи вищевикладене, у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.193, ч.3 ст.194, ч.6 ст.259 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, - повернути заявнику.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Роз`яснити позивачу (представнику) за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Є.М. Панасенко