Провадження № 22-ц/802/814/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що 17 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200506107, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 10263 грн 42 коп., з встановленим строком користування з 17 квітня 2016 року по 17 жовтня 2017 року.

Також позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на запропоновані товариством умови кредитного договору, підписавши цей договір та отримавши кредитні кошти. У подальшому відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість станом на 13 вересня 2024 року на загальну суму 41196 грн 04 коп., з яких: 9252 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом; 17585 грн 94 коп. заборгованість за відсотками, 2418 грн 32 коп. збитки з урахуванням 3% річних; 11939 грн 35 коп. - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Крім того позивач зазначав, що 20 липня 2020 року він набув право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема і за вищезазначеним, на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року, якою його визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним вище кредитним договором.

Враховуючи наведене, позивач ТзОВ «Діджи Фінанс» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №200506107 від 17 квітня 2016 року в сумі 41196 грн 04 коп., з яких: 9252 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом; 17585 грн 94 коп. заборгованість за відсотками, 2418 грн 32 коп. збитки з урахуванням 3% річних; 11939 грн 35 коп. - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань та відшкодувати йому понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. і 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №200506107 від 17 квітня 2016 року в розмірі 26838 грн 37 коп., 3000 грн витрат на правничу допомогу та 1578 грн 14 коп. судового збору.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що його довірителем було сплачено в повному обсязі заборгованість за кредитним договором правонаступнику кредитодавця ТзОВ ФК «Фагор» до ухвалення рішення суду про визнання договору факторингу недійсним, а тому підстав для стягнення кредитної заборгованості немає.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «Діджи Фінанс», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №200506107 від 17 квітня 2016 року, укладеним з АТ «Банк Михайлівський», то кредитна заборгованість за тілом кредиту та відсотками на загальну суму 26838 грн 37 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте погодитись з таким висновком суду неможна.

Встановлено, що 17 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 200506107, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10263 грн 42 коп., з встановленим строком користування з 17 квітня 2016 року по 17 жовтня 2017 року.

Постановою Національного Банку України від 22 грудня 2015 року № 917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії проблемних, було віднесено ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінас» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, відповідно до якої позивач є кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Згідно з наданим позивачем та наявним в матеріалах справи розрахунком станом 13 вересня 2024 року, сума заборгованості за кредитним договором № 200506107 від 17 квітня 2016 року, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , становить 41196 грн 04 коп., з яких: 9252 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом; 17585 грн 94 коп. заборгованість за відсотками, 2418 грн 32 коп. збитки з урахуванням 3% річних; 11939 грн 35 коп. - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу.

З приєднаних до матеріалів справи письмових доказів встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року в справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року № 1 та додатках до нього. Вирішено питання про судові витрати.

При розгляді господарським судом вказаної справи було встановлено, що 19 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників).

20 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 24 травня 2016 року № 27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський».

30 травня 2016 року згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» № 37 затверджено результати проведеної перевірки, викладені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30 травня 2016 року № 1, згідно з якими встановлено нікчемність договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, та прийнято рішення застосувати наслідки його нікчемності.

09 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» направило ТОВ «ФК «Плеяда» повідомлення про нікчемність правочинів від 01 травня 2016 року № 05-53, в якому зазначило про нікчемність договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та вимагало негайно повернути усі отримані на підставі нікчемного договору документи, але ТОВ «ФК «Плеяда» у листі від 08 липня 2016 року № 1-08-07/16 повідомив банк про те, що не погоджується із визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законних підстав для визнання договорів нікчемними не має.

Зазначені обставини слугували підставою для звернення ПАТ «Банк Михайлівський» до господарського суду з позовом.

Крім того, з наданої ОСОБА_1 довідки від 16 грудня 2019 року встановлено, що останній у повному обсязі погасив борг за спірним кредитним договором №200506107 від 17 квітня 2016 року ТОВ «ФК «Фагор», яке на підставі договору факторингу станом на 16 грудня 2019 року набуло права кредитодавця за вказаним кредитним договором.

Оскільки договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», було визнано недійсним рішенням суду від 01 липня 2021 року, то на час виконання зобов`язань як позичальник відповідач ОСОБА_1 не знав та не міг знати про його недійсність.

Нормами глави 48 ЦК України, що регламентує порядок виконання зобов`язань, не передбачено обов`язку боржника перед здійсненням виконання пересвідчуватися про належну особу кредитора, відтак, зобов`язання виконується з урахуванням особи кредитора, про яку на момент його виконання був обізнаний боржник.

Таким чином, боржник ОСОБА_1 погасивши борг за кредитним договором №200506107 від 17 квітня 2016 року на користь ТОВ «ФК «Фагор» виконав свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а тому підстав для задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості немає.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи і як наслідок неправильним застосуванням норм матеріального права, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді