Справа № 127/9052/25
Провадження № 2/127/1648/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Врублевської О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що 06.10.2023 року відповідач з метою отримання банківських послуг в електронній формі підписала оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500797357. ОСОБА_1 запропонувала банку укласти угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «СЕНС БАНК».

За умовами договору відповідачу було надано кредит в розмірі 440520,57 грн. зі сплатою 4,99% річних строком на 120 місяців до 06.10.2033 року.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Разом з тим, позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість за угодою становить 469865,62 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 436520,57 грн., заборгованості по відсотках 23653,60 грн., заборгованості по комісії 9691,45 грн. Банк направляв позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості, проте відповідем була залишена без відповіді. З огляду на викладене, банк змушений був звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 24.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в загальному позовному провадженні, надано строк відповідачу на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Так, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, представником відповідача було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечив проти задоволення позову, оскільки до нього додано матеріали, які, на його думку, не є доказом в розумінні ЦПК України. Як свідчить сам договір Оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500797357 від 06.10.2023 року, зокрема п. 3 договору: кредит надається позичальнику для: повернення заборгованості за кредитним договором 501106933 від 2019-01-31 року. Розмір - 440520,57 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «СЕНС БАНК». Дійсно відповідач мала наявний кредит відкритий в АТ «СЕНС БАНК» в сумі і розмірі близько 40000 грн., і 06.10.2023 року з відповідачем зв`язався в телефонному режимі представник АТ «СЕНС БАНК» та повідомив про можливість реструктуризації згаданого кредиту розмірі близько 40000 грн. Відповідач погодилася в телефонному режимі на відповідну реструктуризацію вказаної суми, однак повідомила працівнику банку, що в мобільному додатку (через який і відбувалось погодження умов реструктуризації попереднього кредиту) мобільний додаток пропонує суму до видачі (переказу) кредиту в сумі 440520,57 грн., що значно перевищує суму попереднього кредиту для реструктуризації. На що було надано відповідь, що це збій системи в мобільному додатку і не може на попередній кредит в сумі 40000 грн., банк пропонувати новий кредит, який в 10 разів перевищує суму реструктуризації. Відповідач погодилась на такі вмовляння представника банку та через мобільний додаток підтвердила умови реструктуризації. Як виявилось згодом, відповідачу було перераховано на заблоковані рахунки кредит в сумі 440520,57 грн., чого відповідач не просила і не бажала. Після чого вона жодним чином не могла користуватись вказаними коштами. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 особисто зверталась до відділення АТ «СЕНС БАНК» для вирішення відповідної ситуації, однак працівники банку повідомляли що ситуацію не можуть виправити. Тобто, в даному випадку позивач самостійно на власний розсуд без належних на те правових підстав перерахував на заблокований рахунок кошти в сумі 440520,57 грн., і утримував ці кошти до повного списання з рахунку. За вказаних обставин, представник відповідача вважає, що позивач безпідставно звернувся до суду з цією позовною заявою, оскільки всі висвітлені обставини справи в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи про які позивач не згадує та воліє замовчувати. Просив відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Позивач своїм правом на подачу суду відповіді на відзив не скористався.

В судове засідання представник позивача не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на підставі наявних у справі матеріалів. Банк позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом встановлено, що 06.10.2023 року між АТ «СЕНС БАНК» та ОСОБА_1 було підписано в електронній формі Оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500797357, відповідно до умов якої останній було надано кредит готівкою в розмірі 440520,57 грн. строком на 120 міс. (до 06.10.2033 року) зі сплатою фіксованої процентної ставки 4,99% річних. Кредит надається позичальнку для повернення заборгованості за кредитним договором 501106933 від 31.01.2019 року. Спосіб видачі кредиту - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «СЕНС БАНК» (а.с. 8-10).

В цей же день відповідач акцептувала пропозицію АТ «СЕНС БАНК» на укладення угоди про надання споживчого кредиту (а.с. 10-14).

Також 06.10.2023 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту за умовами, аналогічними викладеним в оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500797357 (а.с. 8).

06.10.2023 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500797357 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500797357 від 06.10.2023 року.

Згідно з п. 1. акцепти, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме за обслуговування (управління) кредиту:

- за період з 1 по 12 місяць користування кредитом 0,10% від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ;

- за період з 13 по 24 місяць користування кредитом 1,00% від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ;

- за період з 25 по 120 місяць користування кредитом 1,50% від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ.

Позичальник перед укладенням угоди у письмовій формі підтвердила, що ознайомлена зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту.

Так, згідно з Графіком платежів, сума позики 440520,57 грн., сума нарахованих процентів за користування позикою 119909,25 грн., розрахунково-касове обслуговування 692498,52 грн., всього до сплати 1252928,34 грн.

Позивач свої зобов`язання за вказаною угодою виконав належним чином шляхом переказу коштів на рахунок про що свідчить меморіальний ордер № від 06.10.2023 року та виписка по особовому рахунку (а.с. 17, 18-26).

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено, що угода №500797357 була підписана відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий кредитодавцем на номер телефону, зазначений відповідачем (а.с. 16). Факт підпису угоди відповідачем не заперечується.

Щодо суми заборгованості та розрахунків заборгованості по зазначеній вище угоді, то суд зазначає наступне.

Так, за кредитним договором №500797357 від 06.10.2023 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 06.11.2024 року заборгованість становить 469865,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 436520,57 грн., заборгованості по відсотках 23653,60 грн., заборгованості по комісії 9691,45 грн. (а.с. 27).

Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів. Відповідач жодних заперечень щодо правильності наведеного розрахунку не надала як і власного контррозрахунку. При цьому суд звертає увагу, що розмір відсотків визначений відповідно до умов договору.

Крім того, суд звертає увагу, що 06.11.2023 року, 06.02.2024 року та 06.03.2024 року відповідачем ОСОБА_1 було здійснювалось погашення тіла кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за угодою (а.с. 27).

У постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц Верховний Суд також вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Також у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, наявні в матеріалах справи розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Щодо заперечення представника відповідача відносно того, що ОСОБА_1 мала намір укласти договір на 40000,00 грн., то споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Вказана норма міститься в Паспорті споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем. Проте остання не скористалась цим правом та не відмовилась від договору після з`ясування, що їй було видано кредит на більшу суму ніж вона очікувала. Отже, своїми діями ОСОБА_1 підтвердила факт укладення угоди на 440520,57 грн.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, а саме запису телефонних розмов, які відбулись 06.10.2023 року між ОСОБА_1 та представниками АТ «Сенс Банк» щодо погодження, надання споживчого кредиту, то позивачем надано відповідь про неможливість надання цих доказів суду, з огляду на їх відсутність (а.с. 175).

Твердження представника відповідача про те, що позивач самостійно на власний розсуд без належних правових підстав перерахував на заблокований рахунок кошти, не підтверджується належними та допустими доказами.

Представник відповідача у відзиві стверджує, що кредитні кошти були перераховані на заблокований рахунок, тому ОСОБА_1 не змогла ними скористатить, однак належних та допустимих доказів блокування рахунку стороною відповідача суду не надано. Крім того, кредитні кошти надавались на реструктуризацію попереднього боргу на окремий рахунок, в зв`язку з чим ОСОБА_1 фактично не могла користуватися цими коштами.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 06.10.2023 року по 03.06.2025 року вбачається, що:

- 06.10.2023 року було сплачено АТ «Сенс Банк» відсотки по договору №ССNG-501106933/2/1 від 28.02.2019 року в розмірі 34,51 грн.;

- 06.10.2023 року було сплачено АТ «Сенс Банк» відсотки по договору №ССNG-501106933 від 04.02.2019 року в розмірі 1412,92 грн.;

- 06.10.2023 року було сплачено АТ «Сенс Банк» в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №ССNG-501106933 від 04.02.2019 року в розмірі 15721,51 грн.;

- 24.10.2023 року сплачено приватному виконавцю Думанській А.Л. суму заборгованості ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом №127/29334/22 виданим 05.05.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області в розмірі 209868,92 грн.;

- 25.10.2023 року сплачено приватному виконавцю Турському О.В. суму заборгованості ОСОБА_1 згідно із судовим наказом №902/177/23 від 10.04.2023 року Господарського суду Вінницької області в розмірі 150209,61 грн.;

- 07.11.2023 року приватному виконавцю Турському О.В. суму заборгованості ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом №127/25367/22 виданим 24.02.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області в розмірі 58656,26 грн.

- 11.11.2023 року сплачено приватному виконавцю Думанській А.Л. суму заборгованості ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом №127/29334/22 виданим 05.05.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області в розмірі 2072,40 грн.;

- 10.11.2023 року сплачено приватному виконавцю Думанській А.Л. суму заборгованості ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом №127/29334/22, виданим 05.05.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області в розмірі 2544,44 грн.;

- 14.11.2023 року сплачено приватному виконавцю Думанській А.Л. суму заборгованості ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом №127/29334/22, виданим 05.05.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області в розмірі 2074,22 грн. (сума боргу помилково або надмірно стягнута без ПДВ) (а.с. 99-107).

Стороною відповідача не спростовувались вказані вище перекази коштів на погашення виконавчих документів та кредитного договору. При цьому, з огляду на мету видачі кредиту (повернення заборгованості за кредитним договором №501106933), то відповідачем не було надано доказів щодо непогашення боргу за цим договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

Слід зазначити, що з метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору (а.с. 28-30), проте вона залишена без реагування.

Щодо нарахування комісії в розмірі 9691,45 грн. варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункт кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.

Отже, дослідивши надані докази, суд вважає доведеним обставину порушення умов угоди в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені угододю строки, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 460174,17 грн. (сума тіла кредиту з відсотками).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 5521,86 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,94%).

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 37484,45 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року (а.с. 31-34), копію довіреності (а.с. 6), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 7).

Згідно з п. 3.1. договору про надання послуг, за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п. 1.1.1 та п. 1.1.2 цього договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі:

- за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн.;

- за отримання рішення суду 225,00 грн.;

- комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85%.

Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 37484,45 грн., слід приймати до уваги викладене нижче.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що представник позивача не був присутнім в судовому засіданні, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів.

Отже, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Керуючись принципами співмірності, справедливості та верховенства права, заявлена позивачем вартість таких витрат підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 5000,00 грн., саме така сума, на думку суду, буде обґрунтованою та відповідатиме принципу розумності, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та витраченим часом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту №500797357 від 06 жовтня 2023 року в розмірі 460174,17 грн. (чотириста шістдесят тисяч сто сімдесят чотири гривні 17 коп.) станом на 06.11.2024 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати на оплату судового збору в розмірі 5521,86 грн. (п`ять тисяч п`ятсот двадцять одна гривня 86 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОККП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складений 14.07.2025 року.

Суддя: