23.06.2025 Справа № 363/6588/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Пчолкіну М.В.,

за участі прокурора Кривошеї С.В.,

представників відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду,

встановив:

прокурор звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, шляхом визнання недійсними розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації №389 від 18 червня 2008 року та №387 від 18 червня 2008 року;

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, шляхом скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- №42854708 від 05 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6772 площею 0,156 га;

- №42856883 від 05 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6812 площею 0,2 га;

- №42860537 від 05 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_9 на земельну ділянку з кадастровим номером :38: 140:6769 площею 0,2 га;

- №42860888 від 05 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38: 140:6816 площею 0,2 га;

- №42865428 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6770 площею 0,2 га;

- №42866873 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6814 площею 0,2 га;

- №42867409 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6815 площею 0,2 га;

- №42867754 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6813 площею 0,2 га;

- №42857610 від 05 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38: 140:6821 площею ,2 га;

- №42860072 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_9 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6825 площею 0,2 га;

- №42858973 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6822 площею 0,2 га;

- №42860750 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6826 площею 0,2 га;

- №42859273 від 05.09. 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_10 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6823 площею 0,2 га;

- №42860973 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6827 площею 0,2 га;

- №42859738 від 06 вересня 2018 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_9 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6824 площею 0,2 га;

- №59585725 від 30 липня 2021 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6820 площею 0,2 га;

- №49143328 від 11 жовтня 2019 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6768 площею 0,2 га;

- №64802729 від 14 вересня 2022 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_8 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6817 площею 0,2 га;

- №49142735 від 11 жовтня 2019 року із скасуванням державної реєстрації права ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6819 площею 0,2301 га;

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду шляхом їх повернення на користь Вишгородської міської ради від:

- ОСОБА_4 з кадастровими номерами :38:140:6772 площею 0,156 га, :38:140:6812 площею 0,2 га, :38:140:6769 площею 0,2 га, :38: 140:6816 площею 0,2 га, :38:140:6770 площею 0,2 га, :38:140:6814 площею 0,2 га, :38:140:6815 площею 0,2 га, :38:140:6813 площею 0,2 га, :38:140:6821 площею 0,2 га, :38:140:6825 площею 0,2 га, :38:140:6822 площею 0,2 га, :38:140:6826 площею 0,2 га, :38:140:6823 площею 0,2 га, :38:140:6827 площею 0,2 га, :38: 140:6824 площею 0,2 та;

- ОСОБА_8 з кадастровим номером :38:140:6817 площею 0,2 га;

- ОСОБА_5 з кадастровим номером :38:140:6768 площею 0,2 га;

- ОСОБА_7 з кадастровим номером :38:140:6820 площею 0,2;

- ОСОБА_6 з кадастровим номером :38:140:6819 площею 0,2301 га;

- стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.

Свої вимоги мотивував тим, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №389 від 18 червня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_11 земельної ділянки для введення особистого селянського господарства площею 1,9981 га на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району за рахунок земель водного фонду, з порушенням вимог ст.ст. 58-61 Земельного кодексу України та ст.ст. 86, 88, 89 Водного кодексу України, оскільки вказана земельна ділянка знаходяться в прибережній захисній смузі р. Десна, а саме в межах 100 метрової прибережної захисної смуги.

В свою чергу ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4761, продав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:1018, площею 1,9981 га ОСОБА_4 , про що останньому видано державний акт серії ЯЗ №345345 від 08 травня 2009 року.

Також, розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 18 червня 2008 року № 387 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу площею 1,9981 га на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району (за межами населеного пункту).

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_4 отримано державний акт від 17 липня 2008 року серії ЯЖ № 662799 на право власності на земельну ділянку площею 1,9981 га з кадастровим номером :38:140:1017.

В подальшому, на підставі розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації №128 від 26 лютого 2009 року та №954 від 31 липня 2009 року ОСОБА_4 змінено цільове призначення вказаних земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва та видано державні акти від 11 листопада 2009 року серії ЯД № 287879 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:1018 та від 17 липня 2009 року серії ЯЗ №345386 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:1017.

В свою чергу, на підставі заяви ОСОБА_4 від 27 червня 2018 року №2514 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :38:140:1018, внаслідок чого утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:140:6820 площе 0,2 га, :38: 140:6821 площею 0,2 га, :38:140:6825 площе 0,2 га, :38:140:6822 площею 0,2 га, :38:140:6826 площею 0,2 га, :38: 140:6823 площею 0,2 га, :38:140:6827 площею 0,2 га, :38:140:6824 площею 0,2 га, :38:140:6819 площею 0,2301 га, :38:140:6818 площею 0,168 га.

Також, на підставі заяви ОСОБА_4 від 27 червня 2018 року №2512 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :38:140:1017, внаслідок чого утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:140:6812 площею 0,2 га, :38: 140:6817 площею 0,2 га, :38:140:6769 площею 0,2 га, :38: 140:6816 площе 0,2 га, :38:140:6768 площею 0,2 га, :38: 140:6770 площею 0,2 га, :38:140:6814 площею 0,2 га, :38: 140:6815 площею 0,2 га, :38:140:6813 площею 0,2 га, :38:140:6772 площею 0, 156 га, :38:140:6771 площею 0,0422 га.

В подальшому частина земельних ділянок на підставі відповідних договорів купівлі-продажу відчужена на користь відповідачів, зокрема:

- земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6817 користь ОСОБА_8 ; земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6768 на користь ОСОБА_5 , земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6820 на користь ОСОБА_7 , земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6819 на користь ОСОБА_6 , які є їх власниками по теперішній час.

Доводив, що відповідно до листа державного науково-виробничого підприємства «Картографія» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №314 від 13 червня 2023 року з долученими картографічними матеріалами, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :38:140:6812 площею 0,2 га, :38:140:6817 площею 0,2 га, :38:140:6769 площею 0,2 га, :38:140:6816 площею 0,2 га, :38:140:6768 площею 0,2 га, :38:140:6770 площею 0,2 га, :38:140:6814 площею 0,2 га, :38:140:6815 площею 0,2 га, :38:140:6813 площею 0,2 га, :38:140:6772 площею 0,156 га, :38:140:6820 площею 0,2 га, :38:140:6821 площею 0,2 га, :38:140:6825 площею 0,2 га, :38:140:6822 площею 0,2 га, :38:140:6826 площею 0,2 га, :38:140:6823 площею 0,2 га, :38:140:6827 площею 0,2 га, :38:140:6824 площею ,2 га, :38:140:6819 площею 0,2301 га, накладаються на землі водного фонду та розташовані в межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Десна.

Представник відповідача ОСОБА_6 подала до суду відзив, в якому зазначила, що на момент укладення правочину 11 жовтня 2019 року вказана земельна ділянка не була віднесена до земель водного фонду відповідно до ст. 58 ЗК України. Зокрема, ділянка розташована поруч із штучною гідротехнічною спорудою каналом, який не є природною водоймою та великою річкою у розумінні вимог ВК України.

Також зазначила, що ТОВ «Б.М.К. Білдінг» у своєму лисі від 22 січня 2024 року підтвердило наявність чинного проекту з екологічного поліпшення стариці р. Десна. Згідно даного проекту, встановлення прибережних захисних смуг передбачено: для каналів 10 м, для річки Десна 100 м, при цьому загальна площа таких смуг становить 22,6 га.

Крім того, Вишгородська міська рада у листі від 2024 року зазначила, що відповідно до проекту роздержавлення та приватизації земель КСП ім. Шолуденка, спірна ділянка є частиною сіножаті (контур 582, ділянка 13), а отже факти порушення відповідачем вимог водоохоронного законодавства відсутні.

Враховуючи наведене доводила, що відповідач правомірно набув земельну ділянку, коли відсутність ознак земель водного фонду підтверджується як нормативною базою, так і наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача ОСОБА_6 подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що згідно відповіді ТОВ «Б.М.К.Білдінг», на об`єкт будівництва «Екологічне поліпшення стариці річки Десна за межами с. Осещина» наявний чинний дозвіл на виконання будівельних робіт та висновок державної експертизи. Відповідно до вихідних даних робочого проєкту, прибережні захисні смуги встановлені: вздовж каналів 10 м, вздовж річки Десна 100 м, загальна площа ПЗС 22,6 га.

Доводила, що водойма, яка розташована поруч із земельною ділянкою відповідача, є штучною гідротехнічною спорудою каналом. За змістом ст. 58, 59, 60 ЗК України, такі об`єкти не підпадають під категорію природних водних об`єктів щодо яких встановлюються прибережні захисні смуги в нормативно визначеному загальному порядку.

Отже, на момент придбання земельна ділянка відповідача не належала до земель водного фонду, а обмеження водоохоронного режиму щодо неї не встановлювались.

В зв`язку з викладеним просила у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_6 подала до суду доповнення до відзиву, в яких зазначила, що 09 квітня 2025 набрав чинності Закон України №?4292-IX, яким внесено зміни до ЦК України щодо захисту прав добросовісного набувача нерухомості.

Згідно вимог ст. 388, ст. 391 та ст. 261 ЦК України (в редакції Закону України № 4292- IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача»), держава чи територіальна громада не можуть витребувати майно у добросовісного набувача, якщо з моменту державної реєстрації права власності першого набувача минуло понад 10 років (у справі з 2008 року) або якщо з моменту передачі майна, коли така реєстрація ще не вимагалась, теж минуло понад 10 років.

Також зазначила, що Закон має зворотну дію в часі, що прямо зазначено в п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Враховуючи те, що первісне право власності зареєстровано ще в 2008 році, позивачем пропущено граничний строк для витребування майна, а позов подано з порушенням оновлених норм ЦК України

Представник відповідачки ОСОБА_8 подав до суду відзив, в якому зазначив, що не згоден з вимогами позову та їх обґрунтуванням, оскільки вимоги суперечать факту розташування земельної ділянки відповідачки поза прибережною захисною смугою р. Десна та правовим нормам щодо встановлення водоохоронних зон та смуг відведення каналів гідротехнічних та гідрометричних споруд, водойм і гребель на берегах річок.

Земельна ділянка відповідачки розташована на відстані 501,95 метрів від урізу води р. Десна, а тому об`єктивно не розташована в зазначеній позивачем 100-метровій прибережній захисній смузі цієї річки, що підтверджується ситуаційною схемою земельної ділянки та викопіюванням з кадастрової карти.

Хоча наданий позивачем ортофотознімок станом на 2009 рік не є належним доказом, однак з нього теж вбачається розміщення земельної ділянки відповідачки поза межами 100 метрів від берега 1 р. Десна, а також її розташування неподалік від урізу води дренажного каналу гідротехнічної споруди.

Також зазначив, що земельна ділянка відповідачки ОСОБА_8 віднесена до пріоритетної категорії сільськогосподарського призначення, тому застосування до неї норм правового режиму землі водного фонду є протиправним.

Доводив, що з огляду на хронологію та зміст законодавчого регулювання, станом на час первинного відведення землі ОСОБА_4 : канал є окремим водним об`єктом, не віднесеним до водойм та річок; встановлення водоохоронних зон могло мати місце лише уздовж морів, річок, навколо озер, водосховищ та інших водойм, а їх розміри мали визначатися за проектами землеустрою; не передбачалося встановлення водоохоронних зон для інших водних об`єктів, зокрема, для каналів; під прибережні захисні смуги мали виділятися земельні ділянки виключно у межах встановлених водоохоронних зон; рішення щодо зовнішніх меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг та їх водоохоронного режиму мало ухвалюватися органом місцевого самоврядування.

При цьому, Головне управління Держгеокадстру у м. Києві та Київській області листом від 29 лютого 2024 року повідомило про відсутність проекту землеустрою, нормативно-технічної документації, плану просторового розвитку щодо встановлення розмірів та меж території земель водного фонду та водоохоронних зон каналів та інших водних об`єктів на території, до якої належить спірна земельна ділянка відповідачки. Цим листом Головне управління Держгеокадстру також повідомило, що вказана ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Оскільки на час первинного відведення землі ОСОБА_4 не встановлено розмірів водоохоронної зони та прибережної захисної смуги проектом землеустрою та рішенням місцевого самоврядування, а на поточний момент відсутні в Державному земельному кадастрі відомості про обмеження в використанні земельної ділянки як землі у водоохоронній зоні, то її віднесення до водного фонду як розташованої в прибережній захисній смузі р. Десна є безпідставним.

Крім цього зазначив, що позов подано з істотним пропуском позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. В зв`язку з цим у задоволенні позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_8 подав до суду доповнення до відзиву, в яких зазначив, що позовні вимоги у цій справі мають характер негаторного позову (усунення перешкод у користуванні), натомість відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України (в редакції Закону №?4292-ІХ від 12 березня 2025 року) у подібних випадках застосовується віндикаційна вимога, яка має пред`являтись до особи, яка заволоділа майном без правових підстав.

Водночас, ОСОБА_8 придбала земельну ділянку в 2022 році у ОСОБА_4 , який, у свою чергу, набув право власності на неї ще у 2008 році на підставі розпорядження Вишгородської РДА, що підтверджується державним актом. Відтак відповідачка є добросовісним набувачем, а підстав для застосування статей 387 або 388 ЦК України не встановлено.

Окрім того, з огляду на норми ч. 3 ст. 388 та ч. 8 ст. 261 ЦК України, а також п. 2 Прикінцевих положень Закону №?4292-ІХ, граничний строк для витребування майна вже сплив, що унеможливлює задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 подала до суду відзив, в якому зазначила, що 18 червня 2008 року розпорядженням Вишгородської РДА Київської області №387 на підставі проекту землеустрою, погодженого в установленому порядку, із земель запасу (сіножатей), що утворились внаслідок роздержавлення КСП ім. Шолуденка, ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 1,9981 га для ведення особистого селянського господарства. Вказаний проект землеустрою, розроблений ТОВ «ЗЕМПРОІНФОРМ», отримав позитивний висновок державної експертизи №8-226Е від 12 червня 2008 року, згідно якого земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення та не входила до земель водного фонду.

Крім того, 26 лютого 2009 року розпорядженням №128 затверджено зміну цільового призначення вказаної ділянки на ведення індивідуального садівництва. У подальшому земельні ділянки поділено та частково відчужено.

При цьому, будь-яких рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо віднесення спірних земель до земель водного фонду, встановлення водоохоронних зон або прибережних захисних смуг не ухвалювалось. У відповіді Держгеокадастру зазначено, що земельні ділянки обліковуються як землі сільськогосподарського призначення. Дані про наявність меж або зон обмежень у Державному земельному кадастрі відсутні.

Відповідно до відповіді Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра, водний об`єкт (канал), розташований поблизу спірних ділянок, у них на обліку не перебуває, що підтверджує відсутність підстав для віднесення цих земель до земель водного фонду.

Отже, правові підстави для висновку про протиправність набуття ОСОБА_4 спірних земельних ділянок або їх розташування в межах прибережної захисної смуги р. Десна відсутні, а позовні вимоги прокурора належними доказами не підтверджені.

З урахуванням викладеного в задоволенні позову просила відмовити.

Представник ОСОБА_4 подала до суду доповнення до відзиву, в яких зазначила, що ОСОБА_4 набув право власності на спірні земельні ділянки у 2008 році на підставі розпорядження Вишгородської РДА та договору купівлі-продажу, отримавши відповідні державні акти, що свідчить про законність набуття майна.

З урахуванням змін, внесених Законом України № 4292-IX від 12 березня 2025 року до Цивільного кодексу України, він є добросовісним набувачем, від якого не може бути витребувано майно, якщо з моменту набуття цього майна минуло більше 10 років.

Вважає, що оскільки земельні ділянки набуто у 2008 році, а позов подано лише у 2023 році, строк для звернення з вимогами про витребування майна є пропущеним, що відповідно до чинного законодавства виключає можливість задоволення таких вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, у 2008 році ОСОБА_4 , передано земельну ділянку площею 1,9981 га з кадастровим номером :38:140:1017 із земель запасу (сіножаті) для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту. Землевпорядна документація пройшла погодження усіх компетентних органів, включаючи управління земельних ресурсів, архітектуру, санітарну службу, екологічну інспекцію та управління культури. Обмеження чи обтяження на використання ділянки були відсутні. Жодних зауважень перевіряючими органами не висловлювалось.

Отже, ділянка не належить до земель водного фонду, а вимоги прокурора щодо усунення перешкод у розпорядженні землями водного фонду є безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_5 подала до суду відзив, в якому зазначила, що 11 жовтня 2019 року ОСОБА_5 набув у власність земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :38:140:6768 у ОСОБА_4 . На момент купівлі ділянка обтяженою не була та до земель водного фонду не належала.

При цьому, вказана земельна ділянка розташована поруч із штучною водоймою (каналом), яка на балансі жодного із органів водного господарства не перебуває та встановленого статусу як гідроспоруда не має, коли дані про смугу відведення чи прибережну захисну смугу відсутні, а відомості про її належність до земель водного фонду до Державного земельного кадастру не внесено.

Наголошувала, що позовні вимоги прокуратури є протиправними в тому числі і через відсутність будь-якого рішення, передбаченого законом уповноваженого органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою та меж водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, смуг відведення біля земельної ділянки із кадастровим номером :38:140:6768. Отже, віднесення даної земельної ділянки до водного фонду як розташованої в прибережній захисній смузі р. Десна є безпідставним

З огляду на викладене просила в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_5 подала до суду доповнення до відзиву, в яких зазначила, що ОСОБА_5 набув спірну земельну ділянку на підставі оплатного договору купівлі-продажу, укладеного 11 жовтня 2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2568. Право власності на зазначену ділянку зареєстровано належним чином.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України (в редакції Закону України № 4292-IX), держава або територіальна громада не має права витребовувати майно від добросовісного набувача, якщо з моменту реєстрації права власності першого набувача минуло понад десять років. В даному випадку першим набувачем був ОСОБА_4 , який набув у власність ділянку у 2008 році.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності у справах щодо витребування нерухомого майна починається від дати державної реєстрації права власності першого набувача.

Отже, враховуючи, що земельна ділянка з власності Вишгородської міської ради поза її волею не вибула, відповідач є добросовісним набувачем, а також те, що з моменту набуття права власності першим набувачем минуло понад 10 років, зазначена земельна ділянка витребуванню на користь Вишгородської міської ради відповідно до чинного законодавства не підлягає.

Представник відповідача ОСОБА_7 подав до суду відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_7 13 липня 2021 року набув у власність земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :38:140:6820 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_4 , з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. Право власності зареєстровано у встановленому порядку 30 липня 2021 року, жодних обмежень, заборон чи особливих умов щодо її придбання або цільового призначення не існувало.

Проти кваліфікації земельної ділянки як такої, що належить до земель водного фонду заперечив, зазначивши, що прилеглий до ділянки канал є штучним і не перебуває на обліку жодного органу управління водними ресурсами, а правовий режим таких територій регулюється не нормами про прибережні захисні смуги, а положеннями про смуги відведення гідротехнічних споруд (ст. 63 ЗК України, ст. 91 ВК України).

Також вказав, що будь-які документи або рішення органів місцевого самоврядування щодо встановлення меж водоохоронних зон, прибережних захисних смуг чи смуг відведення навколо земельної ділянки ОСОБА_7 відсутні. Відомості про такі обмеження до Державного земельного кадастру не внесені, а у технічній документації з землеустрою, на підставі якої земельна ділянка надана первісному власнику, не міститься згадок про її належність до земель водного фонду.

Крім того, просив звернути увагу на те, що ще у 2020 році представник прокуратури отримав офіційну відповідь від профільного органу, що прибережна захисна смуга не встановлена і водний об`єкт на балансі органів водного господарства не перебуває.

Водночас позов подано лише у листопаді 2023 року без заяви про поновлення строку на звернення до суду, що, на думку відповідача, свідчить про пропуск строку позовної давності.

У підсумку представник Чубара О.В. просив у задоволенні позову, як безпідставного та такого, що порушує його гарантоване право мирного володіння майном, відмовити.

Прокурор подав відповідь на відзив ОСОБА_6 , в якому зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідачем здійснено посилання на відомості висновку комплексної державної експертизи по робочому проекту екологічного поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами с. Осещина та на копію робочого проекту «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами с. Осещина», оскільки на думку відповідача з вихідних даних робочого проекту вбачається встановлення прибережних захисних смуг вздовж каналів шириною 10 м та вздовж р. Десна шириною 100 м.

Водночас, зі змісту, як робочого проекту «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами села Осещина» так і листа Київського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства №972 від 04 листопада 2008 року, вбачається, що ТОВ «Б.М.К. Білдінг» зобов?язано вжити заходів щодо встановлення прибережних захисних смуг вздовж водотоків у відповідності до вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України.

Крім того встановлено, що окремий проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги у межах спірних земельних ділянок не розроблявся. Відтак, її розмір визначається виходячи із положень ст. 88 ВК України та ст. 60 ЗК України.

Зазначив, що законодавцем чітко регламентовано порядок визначення меж прибережно-захисних смуг, згідно якого окремий проект землеустрою є єдиним видом документації, який встановлює межі прибережної захисної смуги. Містобудівна документація підлягає врахуванню під час встановлення меж прибережних захисних смуг відповідними проектами землеустрою, однак сама по собі не може визначати такі межі.

Водночас, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Отже, з урахуванням вимог ст. 88 ВК України, ширина прибережної смуги у межах розташування спірних земельних ділянок становить 100 метрів.

Доводив, що вказані факти підтверджено інформацією державного науково-виробничого підприємства «Картографія» №314 від 13 червня 2023 року з долученими картографічними матеріалами, згідно яких спірні земельні ділянки накладаються на землі водного фонду, які розташовані в межах 100-метрової прибережної захисної смуги р. Десна

Крім того, за доводами відповідача, водний об?єкт в межах спірних земельних ділянок є одночасно старицею р. Десна та каналом. В свою чергу, ні ВК України, ні ЗК України не містять такого поняття, як стариця річки. При цьому, згідно Географічної енциклопедії України, стариця (інші назви старорічище, староріччя, кривуля, стара річка) це відокремлена від річки ділянка її колишнього річища, або озеро, що лежить у старих залишених річкою річищах.

Однак, у даному випадку частина водного об?єкта в межах спірних земельних ділянок є затокою р. Десна, що заходить у суходіл, але має вільний водообмін з основною частиною водойми.

Також зазначив, що долучені до справи матеріали космічного знімання запитуваної території та викопіювання з Публічної кадастрової карти, в своїй сукупності підтверджують, що водним об?єктом в межах спірних земельних ділянок є саме затока р. Десна, що заходить у суходіл, але має вільний водообмін з основною частиною водойми, що безумовно спростовує позицію відповідача, згідно якої це є каналом чи старицею річки.

В зв`язку з викладеним наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_6 подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що категорично не погоджується з доводами щодо віднесення водного об?єкту в межах спірних земельних ділянок, який є каналом до затоки р. Десна, що заходить у суходіл, але має вільний водообмін з основною частиною водойми.

Зокрема, просила звернути увагу на те, що водойма в межах спірних земельних ділянок є штучно створеною водоймою - каналом. До земельних ділянок вздовж штучно створеної водойми застосовується правовий режим смуги відведення каналу гідротехнічної споруди ст. 63 ЗК України, ст. 91 ВК України, а не прибережної захисної смуги річки, як стверджує позивач.

Також зазначила, що враховуючи норми вказаних кодексів, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

В той же час, водойма, біля якої розміщена земельна ділянка, що належить ОСОБА_6 не відноситься до вказаних вище водойм, оскільки є штучною водоймою, а саме каналом.

Представники ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 подали клопотання про застосування строку позовної давності у ці справі.

Прокурор в суді позов підтримав та наполягав на його задоволенні з викладених у ньому та відповіді на відзив підстав.

Представники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в суді просили в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзивах, доповненнях до них та додаткових поясненнях.

Заслухавши прокурора та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 389 від 18 червня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_11 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу 1,9981 га на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району (за межами населеного пункту).

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 4761 від 29 грудня 2008 року ОСОБА_11 відчужив вказану земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:1018 площею 1,9981 га на користь ОСОБА_4 , про що останньому видано державний акт серії ЯЗ № 345345 від 08 травня 2009 року.

Також, розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №387 від 18 червня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу площею 1,9981 га на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району (за межами населеного пункту).

Згідно п.п. 1, 2 Розпорядження, земельну ділянку загальною площею 1,9981 га (сіножаті) на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту) вилучено із запасу земель та передано її безоплатно у власність ОСОБА_4 .

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_4 отримано державний акт серії ЯЖ № 662799 від 17 липня 2008 на право власності на земельну ділянку площею 1,9981 га з кадастровим номером :38:140:1017.

В подальшому, на підставі розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації № 128 від 26 лютого 2009 року та № 954 від 31 липня 2009 року ОСОБА_4 змінено цільове призначення вказаних земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва та видано державні акти серії ЯД № 287879 від 11 листопада 2009 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:1018 та серії ЯЗ № 345386 від 17 липня 2009 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:1017.

В свою чергу, на підставі заяви ОСОБА_4 № 2514 від 27 червня 2018 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :38:140:1018, внаслідок чого утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:140:6820 площею 0,2 га, :38:140:6821 площею 0,2 га, :38:140:6825 площею 0,2 га, :38:140:6822 площею 0,2 га, :38:140:6826 площею 0,2 га, :38:140:6823 площею 0,2 га, :38:140:6827 площею 0,2 га, :38:140:6824 площею 0,2 га, :38:140:6819 площею 0,2301 га, :38:140:6818 площею 0,168 га.

Також, на підставі заяви ОСОБА_4 № 2512 від 27 червня 2018 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :38:140:1017, внаслідок чого утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:140:6812 площею 0,2 га, :38:140:6817 площею 0,2 га, :38:140:6769 площею 0,2 га, :38:140:6816 площею 0,2 га, :38:140:6768 площею 0,2 га, :38:140:6770 площею 0,2 га, :38:140:6814 площею 0,2 га, :38:140:6815 площею 0,2 га, :38:140:6813 площею 0,2 га, :38:140:6772 площею 0,156 га, :38:140:6771 площею 0,0422 га, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 вересня 2018 року та 06 вересня 2018 року за номерами: 42854708, 42856883, 42858664, 42860537, 42860888, 42861167, 42865428, 42866873, 42867409, 42867754, 42855072, 42857610, 42860072, 42858973, 42860750, 42859273, 42860973, 42859738, 42854196.

В подальшому частина земельних ділянок ОСОБА_4 відчужена на користь інших осіб, зокрема:

- земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6817 площею 0,2 га на підставі договору купівлі-продажу№ 1094 від 14 вересня 2022 року відчужено на користь ОСОБА_8 , яка є її власником на даний час, право власності на дану земельну ділянку за якою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Скляр О.С. № 64802729 від 14 вересня 2022 року;

- земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6768 площею 0,2 га на підставі договору купівлі-продажу № 2568 від 11 жовтня 2019 року відчужено на користь ОСОБА_5 , який є її власником на даний час, право власності на дану земельну ділянку за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Скляр О.С. № 49143328 від 11 жовтня 2019 року;

- земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :38:140:6820 на підставі договору купівлі-продажу № 2240 від 13 липня 2021 року відчужено на користь ОСОБА_7 , який є її власником на даний час, право власності на дану земельну ділянку за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Скляр О.С. № 59585725 від 30 липня 2021 року;

- земельну ділянку площею 0,2301 га з кадастровим номером :38:140:6819 на підставі договору купівлі-продажу № 2571 від 11 жовтня 2019 року за відчужено на користь ОСОБА_6 , який є її власником на даний час, право власності на дану земельну ділянку за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Скляр О.С. № 49142735 від 11 жовтня 2019 року.

В матеріалах справи міститься лист державного науково-виробничого підприємства «Картографія» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 314 від 13 червня 2023 року із викопіюванням з ортофотоплану масштабу 1:10 000 2009 року, на якому по координатам нанесені земельні ділянки з кадастровими номерами :38:140:6812 площею 0,2 га, :38:140:6817 площею 0,2 га, :38:140:6769 площею 0,2 га, :38:140:6816 площею 0,2 га, :38:140:6768 площею 0,2 га, :38:140:6770 площею 0,2 га, :38:140:6814 площею 0,2 га, :38:140:6815 площею 0,2 га, :38:140:6813 площею 0,2 га, :38:140:6772 площею 0,156 га, :38:140:6820 площею 0,2 га, :38:140:6821 площею 0,2 га, :38:140:6825 площею 0,2 га, :38:140:6822 площею 0,2 га, :38:140:6826 площею 0,2 га, :38:140:6823 площею 0,2 га, :38:140:6827 площею 0,2 га, :38:140:6824 площею 0,2 га, :38:140:6819 площею 0,2301 га, берегова лінія р. Десна та межі 100-метрової прибережної захисної смуги.

Листом Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України №1216-4-24-2024 від 11 квітня 2024 року долучено матеріали космічного знімання території інтересу, зокрема 29 тематичних карт, отриманих в період з 15 травня 2008 року по 31 березня 2022 року, на яких зображено водні об`єкти в місці розташування спірних земельних ділянок.

24 вересня 2008 року розпорядженням Вишгородської РДА Київської області №702 ТОВ «Б.М.К.Білдінг» надано дозвіл на підготовку проекту «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами села Осещина».

Із листа Київського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства Державного комітету України по водному господарству №972 від 04 листопада 2008 року вбачається, що відповідно до рішення технічної ради від 21 жовтня 2008 року протокол № 250 Київський облводгосп надає технічні умови ТОВ «Б.М.К. Білдінг» на розробку проекту «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами села Осещина», зокрема на: відновлення русла стариці р. Десна в місці її витоку з р. Десна; проведення очистки русла стариці та каналу від витоку до впадіння в р. Десна; передбачення проектом кріплення частини р. Десна від витоку стариці до впадіння каналу; встановлення прибережної захисної смуги вздовж водотоків згідно ст. 79 і ст. 88 ВК України та ст. 60 ЗК України, та винесення їх в натуру; виготовлення проекту та проведення оцінки впливу на навколишнє середовище особливу увагу приділити дослідженню зміни рівнів стариці р. Десна після очистки, отримання погодження проекту та оцінки впливу з органами водного господарства.

У 2009 році Екологічною асоціацією «Рось» на замовлення ТОВ «Б.М.К.Білдінг» розроблено робочий проект «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами села Осещина» №2009/04пр-00.00.

Згідно п. 5.3 Проекту, для захисту водосховища від замулення, покращення його санітарно-гігієнічного стану та його прилеглої території, а також з рекреаційною метою, згідно ст. 88 ВК України, робочим проектом передбачається влаштування прибережної захисної смуги на площі 22,6 га. Прибережна водоохоронна смуга влаштовується вздовж урізу води в р. Десна шириною 100 м, а вздовж урізу води в каналах шириною 10 м.

Висновком комплексної державної експертизи №10-00163-09/П від 30 грудня 2009 року філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Київській області вказаний проект №2009/04пр-00.00, розроблений екологічною асоціацією «Рось» на замовлення ТОВ «Б.М.К.Білдінг», оцінено позитивно і рекомендовано до затвердження.

19 березня 2010 року розпорядженням Вишгородської РДА Київської області №1387 затверджено робочий проект «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами села Осещина» на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту), розробленого екологічною асоціацією «Рось».

Із листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №29-10-0.222-2164/2-24 від 29 лютого 2024 року вбачається, що згідно з даними ДЗК НКС земельна ділянка з кадастровим номером :38:140:1017 перебуває в архівному шарі Державного земельного кадастру та відноситься до земель сільськогосподарського позначення. У місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_13 з кадастровим номером :38:14:1017. Відповідно до розпорядження №387 від 18 червня 2008 року земельна ділянка відводилась за рахунок земель запасу, загальною площею 1.9981 га (сіножаті), на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту).

Згідно листа Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ №ВК/01-11/239 від 23 лютого 2024 року та листа та Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра №01-12/306 від 22 лютого 2024 року, канал вздовж лівобережної дамби Київського водосховища не обліковується на балансах зазначених водогосподарських організацій та не належить до сфери управління Держводагентства.

Листом ПрАТ «Укргідроенерго» №14/248 від 01 березня 2024 року встановлено, що відповідно до Постанови Ради Міністрів Української РСР N? 588 від 30 липня 1966 року під об?єкти Київської-Комсомольської гідроелектростанції, правонаступником якої є Філія «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПрАТ «Укргідроенерго», за рахунок земель колгоспів, радгоспів, лісових господарств та інших землекористувачів відведено земельні ділянки під основні споруди гідровузла - 998,8 га, під водоймище - 91085,4 га, під захисні споруди на водоймищі - 6229,8 га.

Згідно технічних умов експлуатації гідротехнічних споруд Київської гідроелектростанції та технічного паспорту гідротехнічних споруд Київської ГЕС, до складу гідротехнічних споруд Київського гідровузла входять: будівля гідроелектростанції з устоями та монтажною площадкою, земляні плотини (греблі) та дамби, будівля гідроакумулюючої станції.

Земляні плотини (греблі) та дамби Київської ГЕС поділяються на наступні окремі гідротехнічні споруди в залежності від розташування, призначення та конструктиви, зокрема: правобережну земляну гребля; кріплення правого берега; греблю вставку між шлюзом і ГЕС; острівну та руслову греблі; лівобережну поймену греблю, Хотянівську захисну дамба; лівобережну трасну греблю; лівобережну дамбу; розподільну дамбу.

У свою чергу дренажний канал являє собою невід?ємну частину гідротехнічних споруд лівобережної греблі і дамби. Він працює в комплексі з закритим трубчатим дренажем та відкритими водовипусками. Під час будівництва лівобережної греблі Київської ГЕС дренажний канал використовувався, як кар?єр для намиву самої греблі, а в даний час він виконує функцію організованого збору та відводу дренажної води в ніжній б?єф гідровузла.

В 1962 році до завдання на проектування було внесено уточнення 2 варіанти влаштування відведеного дренажного каналу. 1 варіант - дренажний канал відводиться в річку Дніпро. 2 варіант - дренажний канал відводиться в річку Десна. Наразі використовується 1 варіант за яким, дренажний канал відводиться в річку Дніпро.

Враховуючи вищезазначене, дренажний канал виконано згідно уточненого завдання на проектування 1962 року.

Із листа Державного агентства водних ресурсів України №1043/7/9/11-24 від 27 лютого 2024 року вбачається, що за інформацією Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ (лист №ВК/01-11/239 від 23 лютого 2024 року) та Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра (лист №01-12/306 від 22 лютого 2024 року) канал вздовж лівобережної дамби Київського водосховища не обліковується на балансах зазначених водогосподарських організацій та не належить до сфери управління Держводагентства.

Листом Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України №01-12/1042 від 22 липня 2024 року встановлено, що відповідно до наявної інформації в Управлінні, а також інформації, яка знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет земельні ділянки з кадастровим номером :38:140:6812 площею 0,2 га, :38:140:6817, :38:140:6769, :38:140:6816, :38:140:6768, :38:140:6770, :38:140:6814, :38:140:6815, :38:140:6813, :38:140:6772, :38:140:6820, :38:140:6821, :38:140:6825, :38:140:6822, :38:140:6826, :38:140:6823, :38:140:6827, :38:140:6824, :38:140:6819 знаходяться поряд з водним об?єктом (канал), який в Управлінні не обліковується.

Із ситуаційної схеми земельної ділянки та викопіюванням з Публічної кадастрової карти України, виготовлених ФОП ОСОБА_14 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :38:140:6817 розташована на відстані 25,5 метрів від урізу води дренажного каналу, який є невід`ємною частиною гідротехнічної споруди лівобережної греблі та дамби Київського водосховища та на відстані 501,95 м. від урізу води р. Десна.

Відповідно до висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» №1034/148 від 29 січня 2025 року, за результатами проведених досліджень, порушення меж та/або накладання земельної ділянки кадастровий номер :38:140:1018 площею 1,9981 та для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів та території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області на землі водного фонду, не виявлено.

За результатами проведених досліджень, порушення меж та/або накладання земельної ділянки кадастровий номер :38:140:1017 площею 1,9981 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів та території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області на землі водного фонду, не виявлено.

За результатами проведених досліджень, розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер :38:140:1017 площею 19981 га та її затвердження, відповідає вимогам нормативно-правових та інших актів з питань землеустрою та землекористування, але за складом та змістом (на час їх складання 18 червня 2008 та 04 липня 2008 року) має недоліки відповідно Еталону 1999, Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженому постановою КМУ № 677 від 26 травня 2004 року (втратила чинність 21 березня 2013 року), Тимчасовому порядку ведення державного реєстру земель, затвердженому наказом Держкомзему №174 від 02 липня 2003 року (чинний в період з 05 серпня 2003 по 20 серпня 2012 року) та Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (втратила чинність 23 серпня 2013 року), які не впливають на результати заходів, передбачених цією документацією.

Із дослідницької частини вказаного висновку встановлено, що одними з об?єктів дослідження в даному питані є дві земельні ділянки: з кадастровим номером :38:140:1018 площею 1,9981 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів та території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області та з кадастровим номером :38:140:1017 площею 1,9981 та для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів та території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, які в Державному земельному кадастрі не обліковується, як це видно в пошуку на загальнодоступному ресурсі у вільному доступі мережі Інтернет.

Листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від №29-10-0.222-2346/2-24 від 06 березня 2024 року надано копію наявної у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління «графічної частини проекту роздержавлення та приватизації земель КСП ім. Шолуденка, розробник Інститут землеустрою, 1998 року в електронному вигляді».

Отже, згідно інформації, що міститься в матеріалах, наданих на дослідження, земельні ділянки з кадастровими номерами :38:140:1017, :38:140:1018 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, відносились до категорії земель: сільськогосподарського призначення в межах, визначених відповідною документацією із землеустрою.

За результатами вивчення матеріалів, наданих на дослідження, виявлено що, земельні ділянки з кадастровими номерами :38:140:1018 і :38:140:1017 до поділу розташовувались вздовж дренажного каналу що влаштований поблизу с. Осещина Вишгородського району Київської області та сполучається з руслом р. Десна.

Відповідно до документації із землеустрою, розробленої з метою формування зазначених земельних ділянок, відомості про які внесені до Державного земельного кадастру, ці земельні ділянки розташовувались на території, наближеній до р. Десна, на відстані понад 100 м в північно-західному напрямку, яка визначається відповідно до ст. 60 ЗК України, як прибережна захисна смуга для великих річок, водосховищ на них і озер, та на відстані понад 10 м понад водним об?єктом, призначення якого в період формування зазначених земельних ділянок не було визначене.

Також для визначення відстаней від урізу води в зазначеному дренажному каналі до найближчих фактичних меж земельних ділянок, що утворились в результаті поділу двох земельних ділянок з кадастровими номерами :38:140:1017, :38:140:1018 експертами проведено натурне обстеження досліджуваних об?єктів шляхом візуального огляду з фотофіксацією та проведені певні вимірювання металевою рулеткою РГ-50 (сертифікат калібрування UA01 №2219 від 04 вересня 2024 року).

За результатами огляду встановлено що досліджувані земельні ділянки мають вигляд масиву зарослого трав`янистими та чагарниковими рослинами, розмежованими межовими знаками у вигляді невеликих кілків покритих пластиковими пляшками що пофарбовані в білий колір.

На зазначеній території зрідка мають місце сліди розпочатих будівельних робіт та недобудовані будівлі, з північно-східної сторони вздовж масиву досліджуваних земельних ділянок прокладена покращена щебенева дорога та встановлені стовпи зовнішнього освітлення.

Отже, за результатами проведених досліджень, враховуючи визначений в робочому проекті «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами села Осещина» розмір прибережної захисної смуги: «вздовж урізу води в каналах шириною 10 м» та встановлені шляхом проведення з топографо-геодезичних вишукувань (виконавчої зйомки) відстаней від урізу води в дренажному каналі до найближчих фактичних меж земельних ділянок, що утворились в результаті поділу двох земельних ділянок з кадастровими номерами :38:140:1017, :38:140:1018, які розташовані вздовж зазначеного каналу, експерт дійшов висновку, що досліджувані земельні ділянки не накладаються на землі водного фонду і в минулому також.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з статтями 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтями 13, 14, 19 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно зі ст.ст. 19, 20 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Відповідно до змісту статті 4 ВК України та статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Як вбачається зі змісту ст. 59 ЗК України, законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча й у ч. 1 ст. 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим, ст. 59 ЗК України у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до п. «ґ» ч. 3 ст. 83 ЗК України та п. «д» ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.

Виключні випадки передачі земель водного фонду у приватну власність, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України. Так, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60-62 ЗК України та ст.ст. 1, 88 - 90 ВК України.

Згідно ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно ст. 63 ЗК України, ст. 91 ВК України, для забезпечення експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування каналів зрошувальних і осушувальних систем, гідротехнічних та гідрометричних споруд, водойм і гребель на берегах річок виділяються земельні ділянки смуг відведення з особливим режимом використання.

Розміри та режим використання земельних ділянок смуг відведення визначаються за проектами землеустрою, які розробляються і затверджуються в установленому порядку.

Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ тощо.

Крім того, 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, згідно якого відповідні норми ЦК та ЦПК України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:

1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;

2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.

Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало:

а) до об`єктів критичної інфраструктури;

б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

в) до об`єктів та земель оборони;

г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння;

ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння;

д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно ч. 5 ст. 390ЦК України, суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

Згідно п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №4292-ІХ, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номером :38:140:1017 та :38:140:1018, площею 1,9981 га і 1,9981 га кожна, надано у приватну власність на законних підставах розпорядчими актами Вишгородської районної державної адміністрації з земель запасу (сіножаті), без ознак належності до земель водного фонду, які відповідно до чинного законодавства зареєстровано, змінено цільове призначення та здійснено їх поділ, в результаті чого утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами :38:140:6812 площею 0,2 га, :38:140:6817, :38:140:6769, :38:140:6816, :38:140:6768, :38:140:6770, :38:140:6814, :38:140:6815, :38:140:6813, :38:140:6772, :38:140:6820, :38:140:6821, :38:140:6825, :38:140:6822, :38:140:6826, :38:140:6823, :38:140:6827, :38:140:6824, :38:140:6819, частину з яких відчужено відповідачам.

На підтвердження вказаних обставин за заявою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 , у вказаній справі проведено комплексну земельно-технічну експертизу з питань землеустрою, за результатом якої експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» 29 січня 2025 року складено висновок №1034/148 про те, що порушень меж або накладання земельних ділянок з кадастровими номерами :38:140:1017 та :38:140:1018, площею по 1,9981 га кожна, на землі водного фонду не виявлено. Під час проведенні вказаної експертизи у розпорядженні експертів перебували матеріали електронної справи №363/6588/23, яка міститься в підсистемі Електронний суд, а також здійснено натурне обстеження об`єктів.

Разом з тим, прокурором в суді висновок вказаної експертизи не спростовано, будь-яких належних допустимих і достатніх доказів на її спростування не надано.

При цьому, суд зазначає, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року).

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України в поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи виснувати про наявність підстав для втручання в мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. У пунктах 70-71 зазначеного рішення Європейського суду з прав людини наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з положеннями частин шостої, сьомої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга, четверта статті 83 ЦПК України).

У контексті доводів прокурора зазначено, що спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності без законних підстав, які знаходяться в межах прибережної захисної смуги затоки р. Десна, що знаходиться у суходолі, але має вільний водообмін з основною частиною водойми. Цей факт на думку прокурора підтверджується матеріалами космічного знімання запитуваної території та викопіюванням з Публічної кадастрової карти.

Суд зазначає, що вказані твердження прокурора на наявних у справі доказах не ґрунтується та є вільним трактуванням обставин справи з питань земельних та водних правовідносин.

На доведення вказаного твердження належні, допустимі і достатні докази, у тому числі, в сфері спеціальних знань землеустрою, які б належним чином підтверджували наявність вказаних обставин, прокурором суду не надано, як і не надано будь-якого висновку експерта чи уповноважного спеціаліста, з якого б вбачалися вказані обставини, а також не надано і будь-якого листування уповноважених державних установ з приводу вказаних відомостей, в яких би йшлося саме про те, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги р. Десна і до цього водного об`єкту, як великої річки (ст. 79 ВК України), слід віднести затоку, що знаходиться у суходолі та має вільний водообмін з основною частиною водойми.

Самі лише відомості космічних знімків вказані обставини достатньо підтверджувати не можуть, оскільки вказують лише на картографічне зображення водних об`єктів, які ніким у справі не оспорюються.

Натомість, у вказаному вище висновку експерта та робочого проекту «Екологічне поліпшення стариці р. Десна на території Вишгородського району за межами села Осещина» №2009/04пр-00.00, а також наданих стороною відповідачів листів, зокрема: Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України №1216-4-24-2024 від 11 квітня 2024 року, Київського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства Державного комітету України по водному господарству №972 від 04 листопада 2008 року, Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ №ВК/01-11/239 від 23 лютого 2024 року та листа та Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра №01-12/306 від 22 лютого 2024 року, Державного агентства водних ресурсів України №1043/7/9/11-24 від 27 лютого 2024 року, ПрАТ «Укргідроенерго» №14/248 від 01 березня 2024 року, Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України №01-12/1042 від 22 липня 2024 року, встановлено, що водний об`єкт, в 100 метровій смузі якого знаходяться спірні земельні ділянки є штучно створеним дренажним каналом, який є невід?ємною частиною гідротехнічних споруд лівобережної греблі і дамби Київського волосховища, який наразі не використовується та на балансах зазначених водогосподарських організацій не обліковується, а відтак, правовий режим такого об`єкту врегульовується положенням про смуги і відведення гідротехнічних споруд (ст. 63 ЗК України та ст. 91 ВК України), та навколо якого свого часу передбачено берегоукріплення та прибережну захисну смугу від урізу води в каналі 10 м.

Вказані обставини наданими прокурором доказами, а саме матеріалами космічного знімання запитуваної території та викопіюванням з Публічної кадастрової карти не спростовуються.

За таких умов, з огляду на такі технічні особливості дренажного каналу, який являє собою частину гідротехнічних споруд та подані докази про ці обставини, зі справи не можна дійти висновку про те, що вказані земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі 100 м. біля водного об`єкту р. Десна.

Відтак, з урахуванням балансу вірогідності на підставі поданих доказів, більш вірогідним в даному випадку слід визнати докази надані стороною відповідача, які більше заслуговують на увагу, є більш науково обґрунтованими, переконливими та змістовними, які прокурором в суді не спростовано.

За вказаних обставин, прокурором в суді на основі належних, допустимих і достатніх доказів не доведено, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги затоки р. Десна.

Крім того, суд звертає увагу на те, що первісне право приватної власності на спірні земельні ділянки по справі виникло ще в травні 2009 року і з того часу минуло більше 10-ти років, а отже прокурором пропущено граничний строк для витребування майна, коли всі набувачі земельних ділянок діяли добросовісно, є добросовісними набувачами, що підтверджується матеріалами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту), укладенням оплатних договорів, здійсненням належних реєстраційних дій, а також відсутністю заборон чи обтяжень на момент набуття ними речових прав на землю.

За вказаних обставин, в задоволені позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю, коли порушених прав позивача, які б підлягали захисту в цій справі, судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 30 червня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивачі: Заступник керівника Київської обласної прокуратури, знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2.

Вишгородська міська рада, знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1.

Відповідачі: Вишгородська районна державна адміністрація, знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1.

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 , НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя