справа № 372/1928/24 головуючий у суді І інстанції Кравченко М.В.
провадження № 22-ц/824/8275/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Кафідова О.В.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, постановлену під головуванням судді Кравченко М.В.в місті Обухові, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції Київської області - державний реєстратор Максюта Дмитро Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віта Володимирівна, про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, ухваленим у цивільній справі № 372/1928/24 позов задоволено та:

витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49,9909% земельну ділянку площею 0,2250 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, с. Плюти, кадастровий номер :04:023:0078, в координатах, межах та конфігурації, що була передана відповідно до рішення 59 сесії Української міської ради Обухівського району Київської області від 12 серпня 2010 року ОСОБА_2 ;

витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50,0091% земельної ділянки площею 0,2250 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, с. Плюти, кадастровий номер :04:023:0078, в координатах, межах та конфігурації, що була передана відповідно до рішення 59 сесії Української міської ради Обухівського району Київської області від 12 серпня 2010 року ОСОБА_2 ;

скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державному реєстрі прав) державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:023:0100, номер запису про право власності №37246869 від 09.07.2020 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31) площею 0,1125 га з кадастровим номером :04:023:0100;

скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державному реєстрі прав) державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:023:0103, номер запису про право власності №11067939 від 01.09.2015 року, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24199767 від 07.09.2015 року з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31) площею 0,1125 га з кадастровим номером :04:023:0103;

скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі з одночасним скасуванням кадастрових номерів земельних ділянок :04:023:0100 площею 0,1125 га для індивідуального садівництва та :04:023:0103 площею 0,1125 га для індивідуального садівництва за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 330,80 грн;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 330,80 грн.

29 січня 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 рок, у якій відповідач посилається на те, що вказане рішення ухвалено у її відсутність та відсутність її представника, будь-яких процесуальних документів вона не отримувала, а про рішення суду дізналася пізніше. Копія рішення їй вручена не була. Про те, що відповідач не може, без подачі заяви про перегляд заочного судового рішення, звернутися одразу з апеляційною скаргою на таке судове рішення, вона не знала, оскільки не має юридичної освіти та не знає таких юридичних тонкощів. Дізналась про це коли Київським апеляційним судом 16 січня 2025 року було закрито апеляційне провадження, оскільки апеляційна скарга подана передчасно, а тому просила поновити процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року у цивільній справі № 372/1928/24 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення глави 11 «Заочний розгляд справи» ЦПК України сукупно із положеннями глави 6 «Процесуальні строки» ЦПК України. Зокрема, в разі подання заяви про перегляд заочного рішення з пропуском установленого законом строку суд мав розглядати таку заяву не відповідно до спеціальних положень статей 286-288 ЦПК України, а відповідно до загальних положень статей 126 - 127 ЦПК України. При цьому судом першої інстанції не враховано, що ч. 3 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1) залишити заяву без задоволення;

2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Вказана стаття не передбачає, що заява про перегляд заочного рішення може бути залишена без розгляду. Крім цього, не відповідають дійсності твердження суду першої інстанції про належність повідомлення ОСОБА_1 та її представника про дату та час судового розгляду. Зокрема, судом зазначено, що «на всі судові засідання у вказаній цивільній справі секретарем судового засідання у автоматизованій системі документообігу Обухівського районного суду Київської області формувались судові повістки, які направлялись за зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 (повістки на 17.06.2024 року, 01.07.2024 року, 22.07.2024 року, 16.08.2024 року, 29.08.2024 року, 23.09.2024 року)». Зокрема, судом повідомлено ОСОБА_1 лише про судові засідання, які відбудуться 17 червня 2024 року та 22 липня 2022 року. Довготривалий час інформація про час, дату та місце судового засідання була відсутня і на сайті Судова влада. Так, 16 серпня 2024 року на електронну адресу Обухівського районного суду Київської області подано клопотання про повідомлення дати розгляду справи № 372/1928/24, долучивши скриншот з інтернет-сайту Судова влада, де зазначено, що розгляд вище вказаної справи призначено на 08 серпня 2024 року на 12 годину 00 хвилин. Водночас, 19 серпня 2024 року на інтернет-сайті Судова влада з`явилась інформація, наче 08 серпня 2024 року внесено дані, що розгляд справи № 372/19128/24 відбудеться 16 серпня о 14 годині 30 хвилин. При цьому 16 серпня 2024 року таких даних на інтернет-сайті Судової влади не було. Повторне клопотання направлено на адресу суду 20 серпня 2024 року. Водночас, на адресу ОСОБА_1 судові повістки так і не були направлені. За результатами ознайомлення з матеріалами справи встановлено, що судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру від 11.04.2024 року № 539316, де зазначено адресу реєстрації ОСОБА_1 , яка відповідає тій, що зазначена в позовній заяві. Однак, судом чомусь вирішено давати оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування) якої невідоме. При цьому на сайті Обухівського районного суду Київської області жодного оголошення про виклик ОСОБА_1 не розміщено. Вищевказане може свідчити, що суддею Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_4 умисно вчинялись дії, що унеможливлювали реалізацію ОСОБА_1 , наданих їй процесуальних прав. При цьому, дивне твердження суду першої інстанції, що «додатково після вступу у справу адвоката представниці відповідачки Барановській В.В. також направлялись судові повістки, сформовані автоматизованою системою документообігу Обухівського районного суду Київської області (заявка на отримання електронних повісток від 24 квітня 2024 року, повістки від 29 серпня 2024 року, 23 вересня 2024 року)». Жодних заявок на отримання електронних повісток від 24 квітня 2024 року у справі № 372/1928/24 адвокат Барановська В.В. подати не могла, оскільки провадження у справі відкрито 10 травня 2024 року. Таким чином, хибними є твердження суду першої інстанції про належність повідомлення відповідача ОСОБА_1 та її представника про дату та час слухання справи. Крім цього, Обухівським районним судом Київської області не враховано, що станом на 18 лютого 2025 року заочне рішення від 23 вересня 2025 року належним чином не вручено ні ОСОБА_1 , ні її представнику.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду заяви відповідачем не доведена поважність пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення. З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 суд вважав, що заяву про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року слід залишити без розгляду згідно вимог ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела правові позиції щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу, відповідно до яких:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

З огляду на викладене безпідставним є посилання апеляційної скарги на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, у цивільній справі № 372/1928/24 позов ОСОБА_2 задоволено. При цьому представник ОСОБА_1 - адвокат Барановська В.В. є користувачем електронної підсистеми «Електронний суд ЄСІТС» та використовувала зазначену електронну систему для подання до суду та отримання процесуальних документів в даній справі.

Рішення у справі від 23 вересня 2024 року судом першої інстанції направлено представнику ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд ЄСІТС» та було доставлено до електронного суду 28 вересня 2024 року.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що воно є заочним та містить роз`яснення як способу так і права відповідача на його перегляд судом першої інстанції.

Разом з тим, всупереч, встановленому законом порядку оскарження заочного рішення, 29 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Барановська В.В. звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, яка повернута ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року через недотримання вимог щодо оскарження заочного рішення відповідачем з повторним роз`ясненням відповідачу та її представнику права подати до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.

29 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Барановська В.В. звернулася до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення , тобто зі значним пропуском установленого в частині другій статті 284 ЦПК України строку.

Обґрунтовуючи поважність причин пропущення вказаного строку представник відповідача зазначила, що вказане рішення ухвалено у її відсутність та відсутність відповідача, будь-яких процесуальних документів ні вона, не ОСОБА_1 не отримувала, а про рішення суду дізналася пізніше, копія рішення їй вручена не була.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, зазначені причини не є поважними, а отже не можуть бути підставою до поновлення пропущеного строку.

Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Як зазначено вище, матеріалами справи підтверджено отримання представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Барановською В.В. копії оскаржуваного рішення - 28 вересня 2024 року.

Отже посилання апеляційної скарги про не отримання оскаржуваного рішення, по сіті є неправдивими та спростовуються даними системи «Електронний суд» у відповідності до якої судове рішення доставлено до «Електронного суду» 28 вересня 2024 року в 08.45 год.

Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, сторона відповідача оскаржувала заочне рішення в апеляційному порядку, відтак була обізнана, як з датою його ухвалення так і з його змістом.

За обставин даної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що подання представником відповідача, який є професійним адвокатом, всупереч визначеному законом процесуальному порядку апеляційної скарги на заочне рішення замість заяви про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції, не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Наведене узгоджується з принципом римського права «знання закону презюмується», згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Зворотнім боком презумпції знання закону виступає загальновизнаний принцип права «незнання закону не звільняє від відповідальності», що часто позначається за допомогою латинської формули ignorantia legis non excusat. Ignorantia juris non excusat або ignorantia legis neminem excusat (з латинської - «незнання закону не є виправданням ні для кого») - це правовий принцип, згідно з яким людина, яка не знає певного закону, не може уникнути відповідальності за порушення такого закону лише тому, що вона не знала про нього. Вказані правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду у складі від 12 червня 2024 року у справі № 361/161/13.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо не повідомлення сторони відповідача про призначені судові засідання, з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, адвокат Барановська В.В. є користувачем електронної підсистеми «Електронний суд ЄСІТС», а тому судом першої інстанції направлено повістку про виклик в судове засідання на 23 вересня 2024 року, яка доставлена до електронного суду 02 вересня 2024 року о 14 год. 52 хв.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частини перша статті 58 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з статтею 14 ЦПК України в судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Адвокат як представник бере участь у судовому процесі від імені особи (сторони чи третьої особи), інтереси якої він представляє, відповідно наділений правами та обов`язками останньої (за умови, що в ордері немає застережень про обмеження повноважень адвоката). Участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином полягає в реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії (рішення) позиція представника в судовому процесі створюють юридичні наслідки для особи, від імені якої він діє, і остання має теж це розуміти.

Участь сторони в судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію із цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 року в справі № 9901/236/21).

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не була належним чином повідомлена про судові засідання є безпідставними.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині, що безпосередній перегляд судового рішення апеляційним судом гарантований Конституцією України, а її звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою свідчить про вжиття нею всіх необхідних дій, спрямованих на оскарження рішення суду першої інстанції, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи судом першої інстанції не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Встановивши відсутність у сторони відповідача об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення, а відтак і відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 рокузалишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Кафідова О.В.