Єдиний унікальний номер №943/466/25
Провадження №2-о/943/189/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Буську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Буська міська рада Золочівського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з означеною заявою, покликаючись на те, що відповідно до рішення Милятинської сільської ради народних депутатів 18 травня 1995 року було виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 910, зареєстрований 26 грудня 1996 року за реєстровим № 79 на земельну ділянку загальною площею 0,561 га, для будівництва і обслуговування жилового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована в с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області. Цим Державним актом посвідчується право власності на земельну ділянку загальною площею 0,561 га, для ведення будівництва і обслуговування жилового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована в с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області. Оскільки у вищевказаному Державному акті серії ЛВ № 910, зареєстрований 26 грудня 1996 року за реєстровим № 79, виданий на підставі рішення Милятинської сільської ради народних депутатів 18 травня 1995 року міститься розбіжність в написанні побатькові заявниці, з її паспортними даними, а саме вказано як « ОСОБА_1 » замість правильного « ОСОБА_1 ». Заявниця просить встановити факт, що вказаний державний акт належить заявниці.

Заявниця ОСОБА_1 до початку судового засідання подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, жодних клопотань не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 910 від 26.12.1996 року, за реєстровим № 79, виданого на підставі рішення Милятинської сільської ради народних депутатів 18 травня 1995 року з метою надання можливості розпоряджатися на праві приватної власністю, а саме: земельною ділянкою загальною площею 0,51 га, для будівництва і обслуговування жилового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована в с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області.

Однак Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 910 від 26.12.1996 року містить розбіжності в написанні побатькові заявниці, з її паспортними даними, а саме вказано « ОСОБА_1 » замість правильного « ОСОБА_1 ».

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Буським РВ УМВС України у Львівській області 22.12.1997 року, картки фізичної особи-платника податків, заявниця вказана як ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , де, згідно відмітки у паспорті, зараз проживає.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 910 від 26.12.1996 року, за реєстровим № 79, виданого на підставі рішення Милятинської сільської ради народних депутатів 18 травня 1995 року на земельну ділянку загальною площею 0,51 га, для будівництва і обслуговування жилового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована в с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області належить ОСОБА_1 .

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного у різних офіційних документах побатькові заявниця зазначена по-різному « ОСОБА_1 » або « ОСОБА_1 », що є перешкодою в реалізації її прав щодо володіння, користування та розпорядження належним на праві власності її майном.

Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Пленум Верховного Суду України у п.12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідно до чинного законодавства України виправлення орфографічних помилок та внесення змін у правовстановлюючі документи, а саме Державний акт на право приватної власності на землю, не допускається, встановлення факту належності правовстановлюючого документа надасть заявнику можливість реалізувати своє право на розпорядження земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності, тобто породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право. Чинним законодавством іншого порядку його встановлення не передбачено.

Згідно до п. 18 вище згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Суд надає віри показам заявниці, викладеним в позовній заяві, вважає доведеним даний факт.

Інших обставин, які б спростовували твердження заявника, не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 13, 247, 258-259, 264, 265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву задоволити повністю.

Встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 910 від 26.12.1996 року, виданого на підставі рішення Милятинської сільської ради народних депутатів від 18 травня 1995 року за № 79 на ім`я ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Б. М. Журибіда