____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9820/25
Провадження № 2/947/2324/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участі:

представника позивачки - адвоката Христюка Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2025 року позивачка через свого представника адвоката Христюка Ю.Г. звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, які стягують з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від доходів відповідача а саме: просить суд визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частин від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка на обґрунтування позовних вимог посилається на наступне.

З 03.11.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 13.03.2014 року, справа 521//16066/13. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 у справі 521/16081/13-ц, залишеним без змін Апеляційним судом Одеської області від 19.11.2014 року, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. На даний час становище позивачки погіршилося, вона перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, за згодою сторін, на період дії воєнного стану на території України та утримує сина з періодичних та нестабільних доходів, ціни на промислові та продовольчі товари зросли, змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Позивачка стверджує, що відповідач на сьогоднішній день офіційно працевлаштований, працює, отримує пенсію, на утриманні малолітніх дітей та інших осіб не має, інших аліментів не сплачує, на утримання сина аліменти не платить з серпня 2021 року та має заборгованість у розмірі 150 725 гривень, тож, вважає, що його матеріальне становище дозволяє сплачувати кошти на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина - ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно утримувати сина не бажає, що й стало підставою звернутися до суду з даним позовом до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Скриль Ю.А.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 17.04.2025.

12.04.2025 від відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого просить приєднати до матеріалів справи доки, а саме: копії пенсійного посвідчення, нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 , нотаріально завіреного свідотцва про народження дитини ОСОБА_3 , витягу з реєстру територіальної громади про місце мешкання дитини, довідки нарахування пенсії після утримання аліментів, виписки з АТ КБ "Приват Банк" про заробітну плату відповідача, квитанцій про перерахування аліментів з заробітної плати відповідача, довідки про минуле місце праці відповідача, постанови про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_5 , відповіді ВДВС м. Татарбунари від 14.02.2025, відповіді ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.

У судовому засіданні 17.04.2025 до початку розгляду справи по суті поставлено на обговорення питання щодо можливості розгляду клоптання відповідача від 12.04.2025 про долучення доказів по справі. За клопотанням представника позивачки про відкладення судового засідання через отримання вказаного клоптання лише у судовому засіданні та не отримання та неознайомлення з додатками, які до нього долучені, судове засілання відкладене на 15.05.2025.

У судвоому засіданні 15.05.2025 розглянуто клопотання ввдповідача від 12.04.2025, докази долучені до матеріалів справи, розпочатий розгляд справи по суті, заслухано позицію сторін, суд до переходу на стадію дослідження доказів оголосив перерву до 17.06.2025.

13.06.2025 від представника позивачки надійшла заява про поновлення строку для подання окузів та лолучення їх до матеріалів справи, зокрема просить долучити копії витягу з реєстру громади, розрахунку заборгованості по аліментам, витягу з ЄРДР та актів державного виконавця у виконавчому провадженні.

Судове засідання 17.06.2025 відкладене на 09.07.2025 через неявку віповідача та відсутності інформації про причини його неявки.

04.07.2025 від відповідача надійшло клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до якого звернув увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні жодні документипідтверджуючі ступінь рідства ОСОБА_1 до його сина ОСОБА_3 та до нього, та він не може бути впевнений в тому, що заявниця є тією особою, з якою відповідач був одружений та в подальшому розлучений, та є спільна дитина.Однак не заперечував, що у нього є син від другого шлюбу на утримання якого він сплачує аліменти за рішенням суду на користь колишньої дружини ОСОБА_6 . З цих підстав просить суд у задоволенні вимог відмовити у повному обсязі.

У судове засідання 09.07.2025 відповідач не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Підстав для відкладення судового засідання відсутні.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та відсутності належним чином повідомленого відповідача.

У судовому засіданні 09.07.2025 розглянуто клопотання представника позивачки від 13.06.2025: поновлено строк для подання доказів у справі, долучено до матеріалів справи копії витягу з реєстру громади, розрахунку заборгованості по аліментам, витягу з ЄРДР та актів державного виконавця у виконавчому провадженні.

Представник позивачки, адвокат Христюк Ю.Г., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що рісля розірвання шлюбу, відповідач почав ухилятися від своїх батьківських обов`язків щодо утримання сина ОСОБА_3 . На даний час витрати на утримання дитини значно зросли, оскільки дитина з віком потребує більших витрат на утримання, навчання та розвиток. Відповідач не сплачує аліменти на утримання сина з серпня 2021 року та має заборгованість у розмірі 150 725 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 23.04.2025 та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.05.2025, номер кримінального провадження: 0000059, інших утриманців на даний час відповідач не має, виконавче провадження щодо утримання аліментів на його старшу доньку закінчено у зв`язку з досягненням донькою повноліття, отже він працює та отримує пенсію тож у нього покращився матеріальний стан та можливість, що дає підстави для збільшення розміру аліментів.

Відповідач у судових засіданнях 17.04.2025 та 15.05.2025 позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивачка не надає йому зустрічей у спілкуванні з сином, тому він не вбачає підстав сплачувати аліменти.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

З 03.11.2011 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 13.03.2014 року, справа 521//16066/13. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 у справі 521/16081/13-ц, залишеним без змін Апеляційним судом Одеської області від 19.11.2014 року, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

Позивачка має зареєстроване місце проживання разом з неповнолітньою дитиною сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Реєстру територіальної громади від 14.05.2025.

Позивачка працювала в Татарбунарській міській раді. Згідно з розпорядження Татарбунарського міського голови від 01.12.2023 №с 194-а, ОСОБА_1 переведено з посади головного спеціалісту відділу з питань діловодства та контролю виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, за її згодою, на посаду головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, з окладом згідно штатного розпису, 05.12.2023 року.

На даний час становище позивачки погіршилося, вона перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, за згодою сторін, на період дії воєнного стану на території України, що підтверджується розпорядженнями, та утримує сина з періодичних та нестабільних доходів, ціни на промислові та продовольчі товари зросли, змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Позивачка стверджує, що відповідач на сьогоднішній день офіційно працевлаштований, працює, отримує пенсію, на утриманні малолітніх дітей та інших осіб не має, інших аліментів не сплачує, на утримання сина аліменти не платить з серпня 2021 року та має заборгованість у розмірі 150 725 гривень, тож, вважає, що його матеріальне становище дозволяє сплачувати кошти на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина - ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, що й стало підставою звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог позивачка посилалася на такі докази: копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , копію паспорту громадянки України ОСОБА_1 , виданий 5146, 03.02.2020 року, розпорядження №194-а від 01.12.2023 Татарбунарського міського голови про переведення ОСОБА_1 , розпорядження Татарбунарського міського голови №277-В11 від 07.12.2023 про надання щорічних відпусток, №2-ВП від 10.01.2024, №29-ВП від 28.02.2024, №93-ВП від 13.05.2024, №185-ВП від 09.08.2024, №285-ВП від 08.11.2024, №17-ВП від 07.02.2025 про надання ОСОБА_1 відпустки без зереження заробітної плати, копію виконавчого листа від 31.08.2009 з якого вбачається, що з ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 з 16.01.2008 року по 19.12.2018 року, копію рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року, копію витягу з реєстру Територіальної громади від 14.05.2025 року, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 23.04.2025 у розмірі 150 725 гривень, копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.05.2025, номер кримінального провадження: 0000059, копію актів державного виконавця м. Татарбунар від 17.05.2025 та 18.05.2025, з яких вбачається, що син ОСОБА_3 відмовився від зустрічей з батьком,

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законнимі обґрунтованим. Законнимє рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, одержувач аліментів ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 у справі 521/16081/13-ц, залишеним без змін Апеляційним судом Одеської області від 19.11.2014 року, та просила визначити аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Отже, одержувач аліментів скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів у частці від доходу.

Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що з моменту ухвалення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 змінився матеріальнийстан ОСОБА_2 , оскільки старша донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягла повноліття та стягнення аліментів на її утримання припинено. Згідно з довідкою про доходи пенсіонера від 10.04.2025 № 328, відповідач отримує пенсію, яка у квітні 2025 року становила 13 533,20 гривень, з 01.01.2024 по 30.04.2025 відповідач отримав 163 295 гривень пенсії.

Відповідно до довідки та виписки по картці про рух коштів відповідач працевлаштований та отримує заробітну плату.

Крім того, змінився матеріальний стан позивачки, оскільки зросли витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та дозвілля дитини є загальновідомими.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» передбачено, що розмір прожиткового мінімуму дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 грн.

З врахуванням зазначеного, суд вважає доведеним той факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

Суд наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Вирішуючи заявлений позов про збільшення розміру стягнутих з відповідача аліментів до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), суд враховує, що з моменту присудження аліментів (2014 рік) дитина сторін підросла і витрати на її утримання значно зросли, матеріальне становище одержувача аліментів матері дитини, з якою проживає син, погіршилося, а також враховує інтереси дитини і необхідність за загальним правилом дотримання рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, у позовній заяві позивачка зазначила, що відповідач також отримує пенсію, інших утриманців не має. Крім того відповідач не виконує обовёязок по утриманню дитини, покладений на нього рішенням суду, аліменти не сплачує з серпня 2021 року, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 150 725 гривень. Відповідач будь-яких доказів на спростування вищезазначеної обставини суду не надав, а також не надав доказів, що не має змогу сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивачка, а саме в розмірі 1/4 частки від своїх доходів, враховуючи, що відповідач має обов`язок щодо належного матеріального забезпечення своїх дітей нарівні з позивачкою.

Доводи сторони відповідача про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів для збільшення витрат на утримання неповнолітнього сина, суд відхиляє, оскільки як було зазначено вище, матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося в сторону погіршення, витрати на утримання дитини значно зросли, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене,стягнення аліментіву розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, на думку суду, не є надміру високим і відповідає інтересам дитини та забезпечуватиме необхідний рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та не спричинить порушення принципу рівності обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до її повноліття.

Зазначений розмір аліментів, який законодавцем передбачено для стягнення на утримання однієї дитини, - в 1/4 частині від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно до досягнення повноліття (стаття 183 Сімейного кодексуУкраїни), відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

З огляду на викладене та виходячи із закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання його сина, до 1/4 частки його заробітку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у клопотанні від 04.07.2025 про відмову у задоволенні позовних вимог через те, що в матеріалах справи відсутні жодні документи, підтверджуючі ступінь рідства ОСОБА_1 до його сина ОСОБА_3 та до нього, та він не може бути впевнений в тому, що заявниця є тією особою, з якою відповідач був одружений та в подальшому розлучений, та є спільна дитина, суд сприймає як необгрунтоване припущення.

Так вказані відповідачем сумніви спростовуються поданими у судовому засіданні 17.04.2025 ним же самим доказів, зокрема копією нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 від 29.03.2023, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала згоду на тимчасове/постійне місце проживання малолітнього сина за адресою проживання його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказана заява засвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., та зареєстрована у реєстрі за № 446.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1211,20 гривень, оскільки позивачка звільнена від його сплати при зверненні до суду.

Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12,76-81,89, 258, 264, 265, 273, 354,355 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 180, 181, 192 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 в цивільній справі № 521/16081/13-ц, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у доход держави у розмірі 1211,20 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення проголошене та підписане 11.07.2025.

Суддя Ю. А. Скриль