Провадження № 2-з/205/522/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

До Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління-Служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту та поділ майна.

Разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрі Михайлівні видавати спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, на яке відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішення суду у даній справі. В обґрунтування заяви зазначено, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 у період з вересня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня його смерті. Зокрема, у зазначений період вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2021 року по 02.11.2021 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. За період фактичних шлюбних відносин ними за спільні гроші було придбано низку рухомого та нерухомого майна. У встановлений шестимісячний строк вона звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 26.05.2025 року. оскільки адреса нерухомого майна, яке вказано в заповіті, а саме: квартира АДРЕСА_1 , не відповідає адресі, яка вказана в правовстановлюючому документу на вказану квартиру. Як вбачається з довідки приватного нотаріусу ДМНО Кейтельгіссер О.М. від 26.05.2025 року вих.№79 на її заяву про склад спадкоємців зазначено, що наявні дані про те, що до складу спадкоємців за заповітом та за законом спадкодавця ОСОБА_4 входить: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від імені якої, як законний представник діє гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_3 , звернулася із заявою про прийняття спадщини, а тому вбачається спір про право. Предметом даного позову є встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку низки рухомого та нерухомого майна. Так, ОСОБА_3 , від імені якої, як законний представник діє ОСОБА_2 , оскільки сплив строк на прийняття спадщини, має право на отримання свідоцтв про право на спадщину, що, у свою чергу, є підставою для реєстрації за нею права власності на спірне майно. а відповідно дасть їй право розпоряджатися таким майном, в тому числі шляхом його відчуження. Таким чином, існує абсолютна реальна загроза, що поки розглядатиметься дана справа, відповідач може отримати свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, та зокрема, у подальшому нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, що, у тому числі, утруднить виконання рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, визначено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Судом встановлено, що позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася із заявою про прийняття спадщини, також звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , оскільки адреса нерухомого майна, яке вказано в заповіті, а саме квартира АДРЕСА_1 , не відповідає адресі, яка вказана у правовстановлюючому документі, а також відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів у підтвердження родинних зв`язків зі спадкодавцем або рішення суду, що набрало законної сили, у підтвердження факту сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років як спадкоємець четвертої черги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, шо позивач звернулася з позовом до відповідача як спадкоємця померлої особи, із якою позивач, за твердженням останньої, проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі, протягом певного часу, у зв`язку із чим вважає майно, придбане ними за час спільного проживання на право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_4 належним також і позивачу на праві спільної сумісної власності, відповідно до ст. 74 СК України.

Встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`ю, як і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України, пов`язується з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені.

Частиною другою статті 8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Законами України можуть бути встановлені також інші підстави для відкладення або зупинення вчинення нотаріальних дій.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Позивач не позбавлена можливості скористатися наданим їй правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у зазначений спосіб.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №205/10354/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління-Служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту та поділ майна, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.В. Дорошенко

.