Справа № 127/6130/25
Провадження № 22-ц/801/1418/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 рокуСправа № 127/6130/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Вохмінова О. С.

Рішення ухвалено за відсутності сторін у м. Вінниця,

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2025 року,

Встановив:

У лютому 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивовано тим, що 24 січня 2024 року між сторонами був укладений кредитний договір № 5903-2494-2, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 5000,00 грн. на строк 365 днів, до 23 січня 2025 року, з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних).

Кредит наданий у формі електронного переказу на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану в АТ «КБ «Приватбанк», про що зазначено також в анкеті-заяві.

Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

З умовами кредитного договору та правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту відповідач ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отримання кредиту. Зразок кредитного договору, правила викладені в загальному доступі в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/uk/about_us.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач отримала та використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг.

Станом на 19 лютого 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем складається з: 4713,51 грн. заборгованості за кредитом; 28 870,23 грн. заборгованості за процентами, нарахованими згідно п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912, % річних) за період 24.01.2024 23.01.2025 року.

На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «ФК «Процент» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5903-2494-2 від 24 січня 2024 року в загальній сумі 33 583,74 грн., судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 10 000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 5903-2494-2 від 24 січня 2024 року в загальному розмірі 22 963,51 грн. та судові витрати судовий збір в сумі 1 647,23 грн. та витрати на правничу допомогу 6 800,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Процент» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу 3 200,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Процент» просить рішення суду скасувати в частині зменшення суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 24 січня 2024 року по 23 січня 2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2.5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та графіку платежів з 28 870,23 грн. до 18 250,00 грн.; зменшення заборгованості по сплаті судового збору з 2422,40 грн. до 1647,23 грн. за подання позовної заяви до суду; зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу з 10 000,00 грн. до 6800,00 грн.; стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3200,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а також відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3200,00 грн. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4542,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір відсотків, що підлягає стягненню, оскільки не врахував положення п. 2 розділу ІІ та п. 17 розділу ІV Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування». Вважає, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процентна ставка повинна розраховуватись на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки.

Договір № 5903-2494-2 від 24 січня 2024 року, що укладений між сторонами, є чинним, не визнаний недійсним, не встановлена судовим рішенням його нікчемність чи неукладеність, і докази цього відповідачем не надані в суді першої інстанції. Відповідач не простувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому у суду першої інстанції не було підстав зменшувати розмір відсотків, що підлягає стягненню.

Оскільки позов підлягає до задоволення у повному обсязі, то суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача та суму судового збору, а також безпідставно стягнув 3200,00 грн. витрат на правничу допомогу на користь відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 24 січня 2024 року між сторонами був укладений кредитний договір № 5903-2494-2, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 5000,00 грн. на строк 365 днів, до 23 січня 2025 року, з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912, 5 % річних) п.1.2. договору (а. с. 11-15)

Кредит наданий у формі електронного переказу 5000,00 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану в АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 18).

Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua (а. с. 25) та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 750328 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а. с. 15).

Таблиця обчислення загальної вартості кредиту також підписана ОСОБА_1 через номер тел. електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 750328 (а. с. 16).

З умовами кредитного договору та правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту відповідач ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отримання кредиту. Зразок кредитного договору, правила викладені в загальному доступі в мережі Інтернет на сайтіhttps://procent.com.ua/uk/about_us.

Згідно з розрахунком позивача, станом на 19 лютого 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем складається з: 4713, 51 грн. заборгованості за кредитом; 28 870,23 грн. заборгованості за процентами за період 24 січня 2024 року 23 січня 2025 року (а. с. 19-24).

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи загальну суму боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 у 22 963, 51 грн. (18 250 грн. відсотки та 4 713, 51 грн. борг за тілом кредиту), суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір № 5903-2494-2 від 24 січня 2024 року укладений після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому розрахунок заборгованості відсотків згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» слід проводити з максимальної денної процентної ставки 1 %, що дорівнює 50 грн. (5000,00 грн. позики, що не повернута протягом строку дії договору ? 1, 00 % = 50,00 грн.). Таким чином заборгованість по відсоткам складає 18 250 грн. (50 грн. ? 365 днів строк кредитування за договором = 18 250 грн.).

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 у поданому відзиві на позовну заяву факту укладення кредитного договору не заперечувала та не погоджувалась лише в частині стягнення суми заборгованості за процентами в розмірі 10 620,23 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переконання позивача, що денна процентна ставка за договором споживчого кредиту має залишатися незмінною протягом усього строку його дії, за умови, що до договору не вносилися зміни, які впливають на складові показники, що використовуються для обчислення такої ставки. На підтвердження цього позивач посилається на положення пункту 2 розділу ІІ та пункту 17 розділу IV Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування».

Однак зазначена позиція позивача є помилковою, оскільки базується на неправильному тлумаченні та застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим суд вважає її необґрунтованою та відхиляє.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що 22 листопада 2023 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Цим Законом, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», яким статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %».

Водночас, згідно з пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності вказаного Закону, встановлено такі обмеження щодо максимальної денної процентної ставки:

-протягом перших 120 днів не більше 2,5 %,

-протягом наступних 120 днів не більше 1,5 %.

Перехідні положення законів мають на меті забезпечити плавний перехід від чинного правового регулювання до нового, що запроваджується, та повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень щодо набрання чинності відповідним законом або його окремими нормами. Саме такі норми тимчасового та локального характеру, як правило, і включаються до перехідних положень.

Відповідно до частини другої розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону, дія пункту 5 розділу I (який стосується змін до Закону «Про споживче кредитування») поширюється також на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів було продовжено після набрання чинності Законом.

Таким чином:

-положення пункту 2 розділу II Закону та пункту 17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються виключно до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати;

-натомість до кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1 %, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті.

Так, кредитний договір № 5903-2494-2 було укладено сторонами 24 січня 2024 року, а тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення.

Згідно з позовними вимогами заборгованість по процентах нарахована ТОВ «ФК «Процент» за встановленою у п. 1.2 кредитного договору процентною ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом(912,5% річних).

Проте, умови договору в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Укладений 24 січня 2024 року кредитний договір № 5903-2494-2 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ «ФК «Процент» не мало права визначати проценту ставку у розмірі 2,5 % в день, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розрахунок заборгованості відсотків згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» слід проводити з максимальної денної процентної ставки 1 %, що дорівнює 50 грн. (5000,00 грн. позики, що не повернута протягом строку дії договору ? 1, 00 % = 50,00 грн.). Таким чином заборгованість по відсоткам складає 18 250 грн. (50 грн. ? 365 днів строк кредитування за договором = 18 250 грн.).

Отже, доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих заперечень проти висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність ухваленого рішення.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у тому числі в частині розподілу судових витрат, у зв`язку з цим судові витрати, понесені ТОВ «ФК «Процент» у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції, залишаються за позивачем.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин