ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8364/25 Справа № 201/6964/25 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
УХВАЛА

08 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

вислухавши доповідь судді-доповідача Агєєва О.В. у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Білик Любомира Володимировича на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 червня 2025 року у цивільній справі №201/6964/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 10 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Білик Л.В.подав апеляційну скаргу, яка разом із цивільною справою №201/6964/25 надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за апеляційною скаргою, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галкіна Я.Г., у червні 2025 року, через підсистему «Електронний суд», звернулась до Соборного районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 1-4зв.).

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 10 червня 2025 року у цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження і призначено судове засідання (а.с. 20-21).

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Білик Л.В.подав апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 червня 2025 року у справі №201/6964/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та закрити провадження у справі. Підставами для скасування зазначеної ухвали сторона апелянта зазначає на порушення правил підсудності.

Статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України визначено однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас, таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно частини 2 статті 352 ЦПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Частиною 1 статті 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, на які подаються апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Згідно частини 2 статті 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Як вбачається із наявних у справі матеріалів, судом першої інстанції рішення по суті справи ухвалювалось.

Оскарження в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження у справі, про призначення до судового розгляду, у тому числі з підстав порушення правил підсудності, не передбачено положеннями статті 353 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року)

Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Отже, право на суд, складовим якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду, може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц (провадження №14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц (провадження №14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц (провадження №14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц (провадження №14-62цс19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Право на апеляційне оскарження, учасники справи та заінтересовані особи, можуть реалізувати у порядку визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхнім процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Білик Л.В., на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 червня 2025 року у цивільній справі № 201/6964/25, підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись ст.ст. 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білик Любомира Володимировича на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 червня 2025 року у цивільній справі №201/6964/25 - повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Судді: