Провадження № 2-з/205/505/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши заяву адвоката Кириченко Вікторії Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2025 року адвокат Кириченко Вікторія Леонідівна, діюча в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка була передана судді 01 липня 2025 року, та в якій просила заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , вчиняти дії з відчуження квартири АДРЕСА_1 та надання її у користування, володіння, розпорядження іншим особам до набрання чинності судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_1 на частку у паєнагромадженні в порядку спадкування за законом, визнання права власності на частину квартири, зміну правового режиму права власності на квартиру з одноосібної на спільну часткову власність та встановлення порядку користування житлом між співвласниками.

Вказана заява мотивована тим, що за зверненням ОСОБА_1 до адвоката для надання йому правничої допомоги, готується для подання до суду позовна заява до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у паєнагромадженні в порядку спадкування за законом; визнання права власності на частину квартири; зміну правового режиму права власності на квартиру з приватної на спальну часткову власність; встановлення порядку користування житлом між співвласниками. Заявник ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебували у шлюбі до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . При народженні заявникові було надано ім`я ОСОБА_4 . 27.07.2021 року заявник надані йому при народженні прізвище та по батькові змінив з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , про що Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зроблено актовий запис №47, згідно з яким йому було видано свідоцтво про зміну імені. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати заявника померла. Заповіт ОСОБА_3 не було складено. Станом на день її смерті право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано не було. Утім, частину паєнагромадження було зроблено спільно подружжям. Спадщину, що залишилася від матері, у тому числі й на частку в паєнагромадженні, ОСОБА_1 прийняв у встановленому законом порядку, адже на момент смерті матері та відкриття після неї спадщини йому виповнилося лише 16 років і до того ж він мешкав з матір`ю спільно у квартирі, отриманій батьками у шлюбі для проживання сім`єю, мав у цьому житлі зареєстроване місце проживання. Свідоцтво про право власності на спадщину, до якої мала би бути включена спадкова частка в паєнагромадженні, йому було видано без її урахування, оскільки батьком як іншим залишеним в живих із обох його піклувальників за найближчим родинним зв`язком, нотаріусу відповідну інформацію надано не було. Відповідач ОСОБА_2 від набуття спадкового майна, залишеного після смерті його дружини ОСОБА_3 , відмовився, а разом з тим, з того часу він також повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина. ОСОБА_2 залишив смертельно хвору дружину на неповнолітнього сина і у лютому 2019 року добровільно виселився з квартири до іншого житла, в якому мешкає сім`єю з іншою жінкою, постійно проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 . Між тим, позбавлений батьківської підтримки ОСОБА_1 одразу після закінчення середньо-освітньої школи вступив до Університету ім. Адама Міцкевича в м. Познань, Республіка Польща, і з 01.10.2020 року розпочав навчання, яке закінчує 30.09.2025 року. З заявою про включення частини паю в житлово-будівельному кооперативі спадщини та видачу свідоцтва про спадщину за законом на цю частину до нотаріуса в інтересах заявника у липні 2024 року звернулась його рідна тітка по материній лінії ОСОБА_5 . Проте, виходячи з відсутності у заявника документів, що підтверджують право власності на пайові внески у житлово-будівельному кооперативі №437 на квартиру АДРЕСА_1 , частка яких належала померлій ОСОБА_3 нотаріусом 25.03.2025 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на повідомлену частку паєнагромадження в ОК «ЖБК №437», та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. 14.05.2025 року за ОСОБА_2 на підставі довідки про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі зареєстровано право власності в цілому на вищевказану квартиру. 20.06.2025 року за заявою останнього заявника було знято з реєстрації місця проживання в спірній квартирі. Після виїзду заявника на навчання до Польщі ОСОБА_2 заселив в квартиру сторонніх осіб, які в червні 2025 року, тобто після оформлення права власності на квартиру, виселилися. Викладені обставини дають всі підстави припустити, що ОСОБА_2 цілком може розпорядитися спірною квартирою шляхом її відчуження третім особам, що за вказаними позовними вимогами значно утруднить ефективний захист порушених прав позивача, а у разі задоволення судом позову стане перешкодою також для виконання судового рішення. У зв`язку з цим, заявник був вимушений звернутися до суду з вищевказаною заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, надані заявником докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч.1 ст.150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має врахувати на скільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 6-8 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову адвокат Кириченко В.Л. зазначає підстави, згідно з якими не погоджується з оформленням права власності на квартиру АДРЕСА_1 одноосібно на ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою 691-9 від 20.06.2025. При цьому предметом спору зазначає визнання права власності на частку у паєнагромадженні в порядку спадкування за законом; визнання права власності на частину вказаної квартири; зміну правового режиму права власності на квартиру з приватної на спальну часткову власність; встановлення порядку користування житлом між співвласниками.

Реєстрація права власності на квартиру надає відповідачу право на вільне розпорядження цим майном, в тому числі на його відчуження, що неодмінно призведе до додаткових матеріальних, моральних та часових витрат заявника у разі задоволення позову для захисту своїх майнових прав.

Означене дозволяє визначити, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , за вирішенням якого позивач має намір звернутися до суду з вказаним позовом.

Отже, беручи до уваги, що відчуження квартири за вказаною адресою може ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та вважає можливим заборонити ОСОБА_2 відчуження спірної квартири.

Суд вважає даний вид обтяження обґрунтованим та достатнім для забезпечення позову. Таке обмеження не позбавить права користування та володіння спірним майном, носить тимчасовий характер та не порушить права інших осіб.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони надання спірної квартири у користування та володіння іншим особам та не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також, що такий захід забезпечення буде співмірний із визначеними позовним вимогам, а запропонований представником захід забезпечення позову у вигляді заборони надання ОСОБА_2 дозволу на розпорядження квартири за адресою: АДРЕСА_3 , включає в себе захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження, який за своєю правовою сутністю обмежує право особи розпоряджатися спірним майном. Тому заява підлягає частковому задоволенню.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Одночасно суд зазначає, що згідно ч.4 ст.152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу, що визначено п.1 ч.13 ст.158 ЦПК України.

Керуючись статтями 149, 150, 152, 153, 157, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Кириченко Вікторії Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , вчиняти дії з відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 020, яка належить йому на праві власності, відповідно до довідки про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі, серія та номер 14, виданої 12.05.2025 року Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив №437».

В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Застосувати вказаний захід забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Копію ухвали направити відділу реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (), за адресою: м.Дніпро, вул.Старокозацька, б.58, кабінет 213, ел.адреса: - для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0422/.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Дорошенко

.