Справа № 201/6799/24
Провадження № 2-о/201/221/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просив встановити факт його спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла в січні 2025 року, в період часу з січня 2019 року до січня 2025 року, на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його цивільна дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою він проживав в цивільному шлюбі з січня 2019 р. до часу її смерті. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 . Факт смерті зареєстровано за актовим записом № 252 03.03.2025 р. Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Спадщина, яка залишалась після смерті ОСОБА_2 у вигляді вищевказаного нерухомого майна, належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на частку даної квартири, виданого 30.06.2005 р. управлянням житлового господарства Дніпропетровської міської ради та свідоцтва про право на спадщину на квартири, яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С. 11.06.2018 р. за р. № 373. Після смерті ОСОБА_2 спадщину в вигляді вказаного нерухомого майна прийняв лише заявник, як особа, з якою спадкодавець проживав в цивільному шлюбі на протязі більше ніж 5 років. Він проживав разом з ОСОБА_2 з січня 2019 року як чоловік та дружина, шлюб між ними не був зареєстрований, але відносини були як між подружжям. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. Також померла оплачувала комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про оплату за газ, світло, інтернет, грошима, які заявник заробляв та надавав їй на оплату комунальних послуг. Померла спілкувалася з батьками та родичами заявника, який їздив до її батьків погостювати. На момент її смерті в неї дітей не було, спільних дітей у них також не було. Для прийняття спадщини, що залишилася після смерті цивільної дружини ОСОБА_2 йому необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Заявник у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подав заяву через канцелярію суду в якій просив справу розглядати без його присутності, на заявлених вимогах наполягав, просив заяву задовольнити в повному обсязі.

Від заінтересованої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бутової А.Г. до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, заяву підтримала, не заперечувала проти її задоволення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно п.п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

З п.п. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22.04.2025 р. вбачається що ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла в ІНФОРМАЦІЯ_6. Після її смерті відкрилася спадщина, заявник 06.05.2025 р. звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бутової А.Г. з заявою про прийняття спадщини, якою було відкрито спадкову справу за № 3/2025, номер в спадковому реєстрі 74030736, відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі.

Зацікавленою особою приватним нотаріусом Бутовою А.Г. заявнику була надана письмова відповідь про те, що йому необхідно звернутися до суду з питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, оскільки між ними шлюб не було зареєстровано, та в неї відсутній будь-який факт прийняття спадщини, а отже, відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України, вона вважається такою, що не прийняла її.

З матеріалів спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що інші особи, крім заявника, із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 315 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин першої і третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В даному випадку заявник зазначає, що за адресою: квартира АДРЕСА_2 він постійно проживав разом з померлою ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Зазначене підтверджується письмовими доказами, наданими заявником.

Так, гідно довідки, виданої головою правління ОСББ «Кіровський 8» від 08 травня 2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійсно проживали разом за адресою: квартира АДРЕСА_2 з 30 березня 2019 року по січень 2025 року.

Крім того, вказаний факт підтверджують свідки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які надали до суду власноруч підписані заяви про те, що вони проживали в квартирі по сусідству з квартирою, в якій проживала сімейна пара ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в одному під`їзді в будинку АДРЕСА_3 та є добрими знайомими даного подружжя. Вони товаришували з ними, ОСОБА_2 вважала ОСОБА_1 , своїм чоловіком, вони жили сімейним союзом на протязі з 2019 року по час смерті ОСОБА_2 , яка настала в ІНФОРМАЦІЯ_6.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 01 липня 2020 року в справі № 222/1109/17 / провадження № 61-43496св18/, а також у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить позивачка, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання має для позивачки юридичне значення і потрібне для реалізації спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1215-1218, 1220, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зацікавлена особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бутова Алла Генрихівна, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період часу з січня 2019 року до січня 2025 року, на час відкриття спадщини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев