532/2982/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,

учасники справи:

позивач - ТОВ «Свеа Фінанс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Бердніченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № D44.23966.005116270. Згідно умов вказаного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 49999,00 гривень, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості). Підписанням кредитного договору позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку). На виконання умов вказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний в договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на дату подачі позову заборгованість складає 126532,00 гривень, з яких: 45846,39 гривень - заборгованість за основним боргом; 29371,09 гривень - заборгованість за відсотками; 51314,52 гривень - заборгованість за іншими процентними платежами.

Таким чином, представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року в розмірі 126532,00 гривень, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.23-24).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.47-48).

Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» Варшавський К.А. подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бердніченко О.П. подала заяву про розгляд справи в їх відсутність. Також подала письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідачка не визнає позовні вимоги з огляду на таке. В матеріалах справи відсутній детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками і за нарахованими та несплаченими комісіями, а є лише довідка-розрахунок заборгованості з цифрами по категоріям заборгованостей та не містить обґрунтованого розрахунку. Ця інформація не підтверджує виконаних банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Також довідка-розрахунок не відображає сум повернення кредитних коштів відповідачкою. ОСОБА_1 сплатила загальну суму в рахунок погашення кредиту 22326,98 гривень. Однак про цей факт позивач не зазначає в позові та не враховує цю суму в розрахунках заборгованості.

Згідно графіку щомісячних платежів, реальна річна процентна ставка становить 94,92530823 %, що є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг, а згідно п. 1.4 кредитного договору, станом на день укладання договору змінювана процентна ставка складає 20 %. Відповідачка не отримувала від позивача повідомлень про зміну процентної ставки, як зазначено в п. 1.7 кредитного договору. Штрафи, комісійні та інші платежі за ст. 625 ЦКУ не підлягають до стягнення в період дії карантинних обмежень та воєнного стану.

Відповідачка здійснила останню операцію за картковим рахунком № НОМЕР_1 16 січня 2020 року, погасивши плату за обслуговування на суму 16,98 грн. На момент укладення договору факторингу 25 липня 2023 року позивачеві було відомо, що відповідачка після 16 січня 2020 року перестала оплачувати кредит. Позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто 06 лютого 2020 року, а його останнім днем слід вважати 06 лютого 2023 року. Оскільки позов подано до суду 26 грудня 2024 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, сторона відповідача вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.04.2019 року в сумі 126532,00 гривень є необґрунтованою та безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Водночас згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року по справі № 990/115/22, запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку.

Таким чином, адвокат Бердніченко О.П. прохала суд відмовити в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що 06 квітня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № D44.23966.005116270 (а.с.8).

Відповідно до умов вказаного Договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Банк надає кредит у день підписання договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника (п.1.2 договору).

За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,5 % - маржа банку (п.1.3 договору).

Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 20 % (п.1.4 договору).

Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника, як страхувальника та застрахованої особи, договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку: переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку (п.1.12 договору).

ОСОБА_1 власноруч підписала заяву-анкету до кредитного договору № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року, паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорту - Графік щомісячних платежів за кредитним договором, договір добровільного страхування життя № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року та заяву про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика від 06.04.2019 року (а.с.10-зворот-12).

З ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту вбачається, що на виконання умов договору № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року АТ «Ідея Банк» було перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 44641,96 гривень. Крім цього, АТ «Ідея Банк» було сплачено страховий платіж у розмірі 5357,04 гривень (а.с.9).

З виписки по особовому рахунку за період з 08.04.2019 року по 25.07.2023 року прослідковується, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти, якими вона користувалася, а також частково сплачувала заборгованість (а.с.13).

ОСОБА_1 сплатила загальну суму в рахунок погашення кредиту в розмірі 22326,98 гривень, які зараховані банком на погашення тіла кредиту, процентів та плати за обслуговування кредиту. Так, на погашення тіла кредиту сплачено 4152,61 гривень, процентів - 7215,30 гривень, комісії - 10959,07 гривень.

Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Верховний Суд у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14- ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Також Верховний Суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 року зробив такі висновки: до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року по справі № 911/3685/17.

25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, пунктом 2.1 якого передбачено, що клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.13-зворот-16).

Згідно реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25.07.2023 року № 01.02-31/23, ТОВ «Росвен Інвест Україна» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року в розмірі 126532,00 гривень, з яких: 45846,39 гривень - заборгованість за основним боргом; 29371,09 гривень - заборгованість за відсотками; 51314,52 гривень - заборгованість за комісіями (а.с.16).

Відповідно до рішення СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД №1 від 25.03.2024 року, назву ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінено на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с.16-зворот).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року, станом на 25.07.2023 року заборгованість становить 126532,00 гривень, з яких: 45846,39 гривень - заборгованість за основним боргом; 29371,09 гривень - заборгованість за відсотками; 51314,52 гривень - заборгованість за іншими процентними платежами (а.с.12-зворот).

Розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Всі платежі відповідача за кредитним договором, а саме 22326,98 гривень, були враховані в довідці-розрахунку.

Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, він мав можливість не вступати в кредитні відносини з позивачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.

Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики (п.1.8 договору).

При укладенні кредитного договору відповідачу було надано інформацію про суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни; реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації, виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Відповідачем не надано суду власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача щодо нарахованих процентів та відсоткової ставки за ними. Із вимогами про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами відповідач не звертався, а отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення такого договору відмовитися від нього без пояснення причин, тим самим підтвердив виконання своїх зобов`язань.

За змістом статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд вважає, що позивачем правомірно здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період узгодженого строку кредитування, виходячи з процентної ставки, встановленої в договорі.

За таких обставин, судом встановлено погодження позичальником істотних умов кредитування та неналежне виконання укладеного договору.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією (іншими процентними платежами) за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», в зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (в тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення в договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У паспорті кредиту відповідач своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,65 % щомісячно від початкової суми кредиту, проте розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,65 % є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією (іншими процентними платежами) за обслуговування кредиту за кредитним договором у розмірі 51314,52 гривень є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 534 ЦК України передбачено, що в разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання в повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора в такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу сплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу.

Суд встановивши, що грошові кошти в сумі 10959,07 гривень, які було сплачено відповідачкою на рахунок первісного кредитора та останнім зараховано в якості погашення комісії, умову про нарахування якої суд визнав нікчемною, вважає за доцільне здійснити перерахунок заборгованості за процентами, шляхом зарахування сплачених коштів на погашення комісії в рахунок погашення процентів. Оскільки загальна сума заборгованості за процентами складає 29371,09 гривень, вона підлягає зменшенню на розмір грошових коштів, спрямованих на погашення комісії, а саме: 10959,07 гривень, що дорівнює 18412,02 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» підлягають задоволенню частково та з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року в розмірі 64258,41 гривень, з яких: 45846,39 гривень - заборгованість за основним боргом; 18412,02 гривень - заборгованість за відсотками.

Щодо доводів сторони відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Крім того, частинами першою та третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У пункті 5.5 кредитного договору № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року, сторони домовилися, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю 3 (три) роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно виписки по особовому рахунку, останній платіж/зарахування по кредитному договору № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року відповідачкою здійснено 16.01.2020 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій в зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, згідно якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався до 30.06.2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який неодноразово було продовжено та який діє дотепер.

Законом України № № 3450-IX від 08.11.2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було викладено в такій редакції: «В період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Тобто на момент подання позивачем позовної заяви в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач і в продовж цього терміну не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про застосування до даної справи висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.11.2022 року по справі № 990/115/22, оскільки в цій справі ВП ВС зазначила, що строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними. Отже, в справі № 990/115/22 ВП ВС сформулювала позицію щодо пропуску пропущених процесуальних строків у адміністративному судочинстві, нормами якого не передбачено продовження процесуальних строків у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану, на відміну від Цивільного Кодексу України.

Строк позовної давності має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду.

Між правовою природою матеріально-правового строку позовної давності та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Позовна давність не є інститутом процесуального права, про що неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11.10.2023 року по справі № 756/8056/19, від 23.11.2021 року в справі № 359/3373/16-ц та ін.

Тому викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року по справі № 990/115/22 висновки, на які посилається представник відповідача, не є релевантними до спірних правовідносин.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі, виходячи з розрахунку: 64258,41 гривень (задоволені позовні вимоги) х 100 : 126532,00 гривень (ціна позову) = 50,78 % від сплаченого судового збору 2422,40 гривень = 1230,09 гривень.

Керуючись статтями 12, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № D44.23966.005116270 від 06.04.2019 року в розмірі 64258,41 гривень, з яких: 45846,39 гривень - заборгованість за основним боргом; 18412,02 гривень - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір у розмірі 1230,09 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

позивач - ТОВ «Свеа Фінанс», , місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6.

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя