Справа № 202/4259/25
Провадження № 2/202/3117/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/4259/25

за позовом

ОСОБА_1

до

Авдіївської міської військової адміністрації

Покровського району Донецької області

про визнання права власності, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

29.04.2025, через підсистему «Електронний суд», адвокат Найдьонова Ганна Олександрівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.1985 належить на праві приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1 з надвірними спорудами та господарськими будівлями: сарай - літ. Б, літня кухня - літ. В, вбиральня - літ. Г, погріб - літ. Б-п, який знаходиться на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу : ТІ01: 9008-9181-4120-8559 житловий будинок садибного типу, по АДРЕСА_1 , складається з 4 кімнат.

Загальна площа будинку складає - 94.1 кв.м., житлова площа - 57.9 кв.м. та згідно до державного акту на право приватної власності на земельну від 07.08.2008 року серії ЯЖ № 546411 позивачу на підставі рішення Авдіївської міської ради від 10.07.2008 року р-р№ 5/31 -710 належить земельна ділянка площею 0.087 га у межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 .

Цільове призначення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01.08.170 00201.

20.05.2016 року розпорядження голови ОДА №415 «Про перейменування вулиць та провулків м. Авдіївка» вул. Островського була перейменована на вул. Весняна.

На час укладання договору купівлі-продажу право власності на будинок реєструвалося в органах БТІ, Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно на той час не було. Відсутність реєстрації права власності в ДРРП впливає на отримання компенсації у разі знищення нерухомості.

У зв`язку з чим, Позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту Одеської міської ради, з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний будинок.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Одеської області від 21.03.2025 року ОСОБА_2 № 77954983 відмовлено у здійсненні реєстрації права власності. Підставою для відмови у проведені реєстраційних дій, зазначено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та обтяження. Так, відповідно до інформації отриманої від департаменту економіки Донецької обласної державної адміністрації в зв`язку з окупацією всієї території Донецького району Донецької області не можливо підтвердити реєстрацію право власності станом на 31.12.2012 року.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст.392 ЦК України, просила суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку складає - 94.1 кв.м., житлова площа складає - 57.9 кв.м, з підсобними приміщення та господарськими будівлями.

02.05.2025 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзивів на позов.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав.

10.06.2025 підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Повідомлений про час та місце судового розгляду позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - Авдіївської міської ВЦА Покровського району Донецької області про час та місце судового розгляду повідомлений судовою повісткою, яка доставлена до його кабінету у системі «Електронний суд», надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без учасників справи, оскільки про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином (отримання судових повісток в підсистемі «Електронний суд», оголошення про виклик), причини неявки суду невідомі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.1985 належить на праві приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1 з надвірними спорудами та господарськими будівлями: сарай - літ. Б, літня кухня - літ. В, вбиральня - літ. Г, погріб - літ. Б-п, який знаходиться на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Договір посвідчений нотаріусом другої Ясинуватської державної нотаріальної контори Малімон А.А. за № 2147 та зареєстрований в Донецькому міському БТІ в реєстраційній книзі за № 4556 від 17.12.1985 року.

Загальна площа будинку складає - 94.1 кв.м., житлова площа складає - 57.9 кв.м., про що свідчить акт про будівництво та вводу у експлуатацію від 25.05.1984 року.

Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу : ТІ01: 9008-9181-4120-8559 житловий будинок садибного типу, по АДРЕСА_1 , складається з 4 кімнат.

Загальна площа будинку складає - 94.1 кв.м., житлова площа - 57.9 кв.м. та згідно до державного акту на право приватної власності на земельну від 07.08.2008 року серії ЯЖ № 546411 ОСОБА_1 на підставі рішення Авдіївської міської ради від 10.07.2008 року р-р № 5/31 -710 належить земельна ділянка площею 0.087 га у межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 .

Цільове призначення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01.08.170 00201.

20.05.2016 року розпорядження голови ОДА №415 «Про перейменування вулиць та провулків м. Авдіївка» вул. Островського була перейменована на вул. Весняна.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про власність в СРСР», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про власність», у власності можуть бути земля, її надра, води, рослинний і тваринний світ, будівлі, споруди, устаткування, предмети матеріальної і духовної культури, гроші, цінні папери та інше майно. Власність в СРСР виступає у формі власності радянських громадян, колективної і державної власності (ст.4 ЗУ «Про власність в СРСР»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Громадянин набував права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону)

За положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Приписами чинної ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Отже, 29.11.1985 ОСОБА_1 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку складає - 94.1 кв.м., житлова площа складає - 57.9 кв.м, з підсобними приміщення та господарськими будівлями, як у розумінні законів, які діяли на момент виникнення правовідносин, так і у розумінні діючої ст.328 ЦК України.

Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Таким чином, вирішуючи спір, що випливає з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суд, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу виходить з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, встановлює час та підстави виникнення права власності, з`ясовує чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.

При цьому, встановлюючи правовий статус майна, суд, відповідно до статей 181, 188 ЦК України встановлює і вид цього майна (нерухоме майно, рухоме майно, зокрема гараж, будівельні матеріали, складна річ тощо).

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України.

ОСОБА_1 набувши право власності на домоволодіння зареєструвала своє право власності у КП «БТІ м. Донецька» у порядку передбаченому на момент виникнення права, що підтверджується відповідним написом.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб КП «БТІ м. Донецька» зареєстроване за адресою: м. Донецьк, вул. Кобозева, 66.

Загальновідомим та таким, що не підлягає доказуванню у даній справі, є факт, що починаючи з 07.04.2014 м. Донецьк тимчасово окуповано, що також визначено у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства громад та територій України від 28.02.2025 №376.

Суду не надано доказів переміщення КП «БТІ м. Донецька» з м. Донецька, як не надано і доказів евакуації реєстраційних справ щодо нерухомого майна з м. Донецька.

Відтак, суд приходить до висновку, що станом на 07.07.2025 доступу до реєстраційних справ, які зберігаються у КП «БТІ м. Донецька», позивачі та державні реєстратори не мають.

03.08.2004 набув чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а з 01.01.2013 в Україні запроваджено систему державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписами абз.1 п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Судом перевірені відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено, що вони не містять відомостей щодо права власності позивача на спірну квартиру.

У той же час судом встановлено, що 29.01.2025 позивач подала до державного реєстратора заяву про державну реєстрацію її прав на належну їй частку у квартирі.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Одеської області від 21.03.2025 року ОСОБА_2 № 77954983 відмовлено у здійсненні реєстрації права власності. Підставою для відмови у проведені реєстраційних дій, зазначено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та обтяження. Так, відповідно до інформації отриманої від департаменту економіки Донецької обласної державної адміністрації в зв`язку з окупацією всієї території Донецького району Донецької області не можливо підтвердити реєстрацію право власності станом на 31.12.2012 року.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Предметом даної справи є визнання за позивача права власності на частки у квартирі, оскільки це право не визнається іншими учасниками цивільних відносин.

Підставою позову є ст.392 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, але не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з відсутністю відомостей про її право власності у державному реєстрі речових на нерухоме майно та об`єктивною неможливістю внести вказані відомості до реєстру з зазначених вище причин.

При цьому суд зазначає, що у позивача відсутній інший, окрім звернення до суду, шлях для відновлення свого порушеного права власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку складає - 94.1 кв.м., житлова площа складає - 57.9 кв.м, з підсобними приміщення та господарськими будівлями.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право власності на будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку складає - 94.1 кв.м., житлова площа складає - 57.9 кв.м, з підсобними приміщення та господарськими будівлями.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 07.07.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО