Провадження № 22-ц/812/1188/25 Головуючий суду першої інстанції Костюченко Г.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/5171/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року, повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Костюченка Г.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2024 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» (далі МКП «Миколаївводоканал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

Позов мотивований тим, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі боржникам за адресою: АДРЕСА_1 . Також відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

10 березня 2021 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем).

За зазначеним особовим рахунком рахується заборгованість з 21 лютого 2019 року по 25 червня 2024року у розмірі 25 755.40 грн за період надання послуг з січня 2019року по травень 2024 року.

Дана заборгованість складається з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 24 181.73 грн та абонентської плати у розмірі 1 572.67грн.

Посилаючись на викладене МКП «Миколаївводоканал» просило суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на їх користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та абонентської плати за адресою:

АДРЕСА_1 у сумі 25 755 грн 40 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року задоволено клопотання позивача, позов в частині позовних вимог до відповідачки ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та абонентської плати у сумі 25 755 грн 40 коп.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь МКП «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги МКП «Миколаївводоканал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доказів, які б спростовували вищевикладені висновки суду, відповідачем та його представником суду не представлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідачем було надано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якій він поставив під сумнів правильність нарахувань та зазначив конкретні приклади невірності математичних розрахунків позивача, однак при цьому зазначене не було взято судом до уваги.

Заборгованість за грудень 2022 року, січень грудень 2023 року, січень-квітень 2024року не підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема рішенням Виконкому Миколаївської міської ради № 661 від 28 липня 2021 року щодо затвердження норм споживання за нормою 9,1/9,1 куб.м на одну людину на місяць.

Інгульським районним судом м. Миколаєва при винесені рішення не було перевірено та досліджено в повній мірі докази, що надані позивачем в рахунок підтвердження розміру заборгованості позивача, внаслідок чого суд дійшов неправильних висновків щодо доведеності заборгованості в розмірі 25 755.40 грн та підтвердження її належними у справі доказами.

Тобто, висновки суду зроблені без належного з`ясування фактичних обставин справи, отже, ґрунтуються на неперевіреному розрахунку МКП «Миколаївводоканал».

Від МКП «Миколаївводоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки його ухвалено в результаті повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу неправомірною та безпідставною, оскільки відповідач в ній не навів жодних доказів чи обставин, які можуть бути підставою для скасування Рішення суду.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі боржнику за адресою: АДРЕСА_1 .

10 березня 2021 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем).

Нарахування здійснюється за нормами до затверджених норм згідно благоустрою помешкання, а саме багатоквартирні житлові будинки з водопроводом і каналізацією, з водопідігрівачем будь-якого типу, на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14 липня 2017 р оку № 592, за нормою 9/8,85 куб. м. та від 28 липня 2021 року № 661, за нормою 9,1/9,1 куб. м. на одну людину на місяць, які діяли у зазначений у заборгованості період. Одночасно будинок облаштований комерційним (будинковим) приладом обліку.

За особовим рахунком № НОМЕР_1 рахується заборгованість з 21 лютого 2019 року по 25 червня 2024 року у розмірі 25 755. 40 грн за період надання послуг з січня 2019 року по травень 2024 року. Дана заборгованість складається з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 24 181.73 грн та абонентської плати у розмірі 1 572.67 грн

Відповідно до відомостей з Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні виданих ДНАП ММР від 26 червня 2024 року № 2.93-399683 кількість зареєстрованих осіб складає 2 особи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає

Відповідно до статей 67-68 ЖК України та статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" наймач або власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за надані комунальні послуги. Плата за надані комунальні послуги у вигляді питного водопостачання та водовідведення береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла.

Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно з пунктом 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинного на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

У справі, що переглядається, встановивши факт існування між сторонами правовідносин з надання та отримання послуг з водопостачання та водовідведення, порушення строків їх оплати, а також відсутність доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг із водопостачання та водовідведення.

При цьому судом першої інстанції враховано, що у квартирі відповідача відсутній прилад обліку водопостачання, між тим одночасно будинок облаштований комерційним (будинковим) приладом обліку та що споживач ОСОБА_1 не надав доказів сплати ним поточних платежів.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», визначено, що вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. Натомість відповідно до пункту 6 зазначеної частини, розподільний вузол обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Приміщення Скаржника де надавалися послуги в період з січня 2019 року по червень (включно) 2024 року не було обладнане вузлом розподільного обліку, однак, водопровідний ввід будинку АДРЕСА_2 було обладнано вузлом комерційного обліку та з 1 січня 2022 року облік наданих послуг здійснюється з урахуванням його показів.

В статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зазначено, що комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування.

Згідно статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку. Обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами. Розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 1 Розділу Х Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг споживання холодної води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої холодної води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої холодної води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж водопостачання (за наявності) та вузла обліку холодної води перед водопідігрівачем в індивідуальному тепловому пункті. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Як встановлено судом, МКП «Миколаївводоканал» з 1 січня 2022 року по 30 червня 2024 року здійснювало розподіл різниці показників між комерційним приладом обліку та розподільними приладами обліку кожній квартирі не оснащеній вузлом розподільного обліку пропорційно кількості осіб, що користувалися послугою. Отже, здійснені підприємством нарахування вартості спожитих послуг ОСОБА_1 є вірними, здійсненими на підставі чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що МКП «Миколаївводоканал» неправильно обрахував заборгованість по наданим послугам у зазначений період є неприйнятними, оскільки відповідачем не враховано зміну тарифів за надані послуги, зокрема:

- в період заборгованості з 1 січня 2019 року по 30 червня 2024 року нарахування вартості наданих послуг здійснювалося:- в період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2020 року відповідно до благоустрою помешкання , на підставі рішень Миколаївської міської ради від 14 липня 2017 року № 592, за нормою 9,00/8,85 куб. м з розрахунку на одну людину на місяць: централізоване водопостачання 9,00*13,896= 125,064 грн, централізоване водовідведення: 8,85*11.892=105,2442, разом 125,064+105,2442= 230,3082=230,30 грн в місяць;

- в період з 01 січня 2021 року до 31 липня 2021 року відповідно до благоустрою помешкання , на підставі рішень Миколаївської міської ради від 14 липня 2017 року № 592, за нормою 9,00/8,85 куб. м з розрахунку на одну людину на місяць: централізоване водопостачання 9,00*16,788= 151,092 грн, централізоване водовідведення: 8,85*15,504=137,2104, разом 151,092+137,2104=288,30 грн в місяць;

- в період з 01 серпня 2021 року до 31 грудня 2021 року відповідно до благоустрою помешкання, на підставі рішень Миколаївської міської ради від 28 липня 2021 року № 661, за нормою 9,10/8,94 куб. м з розрахунку на одну людину на місяць. № 661 від 28липня 2021 року: централізоване водопостачання 9,10*16,788= 152,7708 грн, централізоване водовідведення: 8,94*15,504=138,60576, разом 152,7708+138,60576=291,37656 =291,38 грн в місяць;

- з 01 січня 2022 року по 30 червня 2024 року відповідно до показів комерційного приладу обліку, покази якого були розподілені згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315). Загальна сума вартості наданих послуг з 01 січня 2022 року по 30 червня 2024 року склала 16 614,28 грн.

Крім того, з 01 лютого 2022 року по 30 червня 2024 року здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування по 54,23 грн щомісячно, а саме на послуги централізована водопостачання за наявності вузла комерційного обліку- 35,19 грн, послуги централізованого водовідведення- 19.04 грн. Загальна сума нарахованої плати за абонентське обслуговування склала 1572,67 грн

Отже, доводи апеляційної скарги щодо розміру заборгованості зі сплати послуг з водопостачання та водовідведення, висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

З урахуванням висновку суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 01 липня 2025 року.