Справа № 296/2900/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

20 червня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Дзюман О.І.,

представника позивача - адвоката Ленського І.О.,

представника відповідача - Пруса А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на її користь шкоду в сумі 717 509,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 липня 2018 року їй було вручено повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000258 від 07.04.2017 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України. 07 вересня 2018 року відносно неї був затверджений обвинувальний акт по обвинуваченню в умисному неналежному виконанні як медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого. 14.05.2019 Коростишівським районним судом Житомирської області позивачку визнано винною у вчиненні злочину та призначено покарання у виді позбавлення права займатись лікарською діяльністю на строк 5 років. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01.08.2019 вказаний вирок скасовано, а справу направлено на повторний розгляд. 07.06.2023 Житомирським районним судом Житомирської області ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 09.12.2024 виправдувальний вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, вказує, що з 13.07.2018 по 09.12.2024 перебувала під слідством та судом, тобто 6 років 4 місяці 26 днів. Внаслідок незаконного обвинувачення у вчиненні злочину їй завдана моральна шкода, спричинена переслідуванням правоохоронними органами, психологічним тиском безпідставним перебуванням у статусі підозрюваної та обвинуваченої, вимушеністю за викликом з`являтись до слідчого та до суду, зокрема і протягом 4-х років в м.Житомир, захищатись від обвинувачення, оплачувати послуги адвоката. Весь час, доки тривало досудове та судове слідство, переживала, що може бути необґрунтовано засуджена за трагічний випадок, та хвилювалась, коли Коростишівський районний суд засудив її до 5 років позбавлення права займатись лікарською діяльністю, оскільки в такому випадку позбавлялась можливості працювати за своїм фахом, а іншої спеціальності у неї немає. Наслідком визнання її винною в недбалому ставленні до своїх професійних обов`язків були і суттєві репутаційні втрати, які фактично знищували кар`єру як спеціаліста. Враховуючи наведене, передбачений законом мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за 6 років 4 місяці 26 днів становить 614 709,68 грн. Крім того, для захисту від обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні позивачкою був укладений договір з адвокатом, який здійснював захист під час досудового розслідування і судового розгляду. За його послуги протягом 6,5 років було сплачено 102 800 грн, які також підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 07.04.2025 у даній справі відкрито загальне позовне провадження із проведенням підготовчого засідання.

25.04.2025 від представника відповідача Житомирської обласної прокуратури Пруса А.П. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством складає 6 років 4 місяці 26 дні з дати повідомлення про підозру (13.07.2018) по дату набрання виправдувальним вироком законної сили (09.12.2024). Доводи позивачки про стягнення 717509,68 грн фактично не обґрунтовані по суті, та при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди безпідставно завищено суму стягнення у порівнянні із розміром, визначеним у ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Таким чином, наведений мінімальний розмір шкоди, який гарантований державою, є досить значним, а тому є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та підстав для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди у результаті перебування під слідством та судом підлягають частковому задоволенню виходячи з 1 розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи (1600 грн), що загалом становить 121 907 гривень.

Також, позивачкою не наведено конкретних і суттєвих обставин в чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, не доведено зв`язок вказаних факторів з можливими неправомірними діями відповідачів та наявності інших складових, а також обґрунтованого їх розміру. Запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався, належних доказів, які підтвердили б спричинення моральних страждань через це, досудове слідство та судовий розгляд не надано. При цьому, здійснення слідчих дій у ході досудового розслідування відноситься до безпосередніх повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 614709,68 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то на підтвердження їх понесення позивачкою надано ордер на надання правової допомоги, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, а також договір про надання правничої допомоги та розрахунок з адвокатом в сумі 102 800 гривень. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували час, витрачений на виконання відповідних робіт і послуг чи понесення додаткових витрат у зв`язку із розглядом справи, не подано. Крім того, відсутній акт приймання передачі наданих юридичних послуг з (детальним описом робіт (наданих послуг)), між адвокатом і клієнтом, що у свою чергу позбавляє можливості порівняти об`єм наданих адвокатських послуг (які саме процесуальні документи готував адвокат їх кількості, вартості послуги за підготовку таких документів, ціни та розрахунку фактично витраченого адвокатом часу). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, витрати на правову допомогу у даній справі документально не підтверджені, а тому стягненню не підлягають.

07.05.2025 від представника позивачки адвоката Ленського І.О. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій акцентує увагу на тому, що відповідно до ст.8 ЗУ Про Державний бюджет на 2025 рік, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8000,00 грн. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь- якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Такий висновок викладений у постанові ВП ВС від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц. Щодо того, що позивачем не наведено конкретних і суттєвих обставин , в чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано відповідних доказів, то просив врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17, згідно яких сам по собі факт постановлення виправдувального вироку є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди. Щодо розміру витрат на правничу допомогу, то по-перше, такий за 6,5 років слідства і суду в кримінальній справі позивача відповідає критерію розумної необхідності. По-друге, відповідач не вказує, яким чином позивач могла захищатись від висунутого їй обвинувачення у вчиненні злочину, окрім як з отриманням правової допомоги захисника (необхідність та реальність). В доданому до позову розрахунку вартості правової допомоги вказаний зміст роботи адвоката та витрачений на це час, який позивачем погоджений та оплачений. Відповідачем у відзиві не наведено доводів та доказів нерозумності витрат позивача на правову допомогу, їх неспівмірності з виконаними адвокатом роботами, складністю справи та її значенням для позивача. Додатково просить врахувати, що при розрахунку вартості наданої позивачу правової допомоги враховано те, що адвокат проживає і його робоче місце знаходиться в м.Коростишеві, всі судові засідання з березня 2020 року проводились в м.Житомирі, тому щоразу необхідно було витрачати час на дорогу. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №910/7586/19 виклав правову позицію, що час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

13.05.2025 від представника відповідача Державної казначейської служби України Зубовського Д.О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що відповідно до наданих повноважень органи Державного казначейства виконують функцію обслуговуючого банку розпорядників бюджетних коштів. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство несе цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлює Державу або Державний бюджет. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством України порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів. Відповідно до практики касаційного суду та Верховного Суду, не допускається стягнення з Казначейства моральної шкоди та судових витрат, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Окрім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц зазначено, що «належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов 'язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.» Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відтак рішення суду не має містити відомостей про суб`єкта його виконання - Державну казначейську службу України.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2025, зазначеною у протоколі судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки - адвокат Ленський І.О. в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав, викладених у ньому.

Представник Житомирської обласної прокуратури Прус А.П. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, а в частині витрат на юридичну допомогу не заперечував у разі підтвердження суми таких витрат.

Представник Державної казначейської служби України в Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13 липня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, в кримінальному провадженні №0000258 від 07.04.2017.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.05.2019 у справі № 280/490/17 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення права займатись лікарською діяльністю на строк 5 років.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01.08.2019 вказаний вирок скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_1 за ч.1 ст.140 КК України.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07.06.2023 у справі № 280/490/17 ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, та виправдано її у зв`язку із недоведеністю вчинення нею цього злочину.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 09.12.2024 вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07.06.2023 стосовно ОСОБА_1 залишено без змін.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1176 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

У пункт 1 статті 1 цього Закону наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок, зокрема: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з пунктом 1 статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону, у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно ч.5 та ч.6 ст.4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини 5, 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно положень ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалості, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд має з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Розмір відшкодування слід розраховувати виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №522/1021/16-ц (провадження№14-136цс19).

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 13 липня 2018 року (з дати повідомлення про підозру) по 09 грудня 2024 року (набрання вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07.06.2023 законної сили), тобто по день постановлення Житомирським апеляційним судом ухвали про залишення без змін вироку Житомирського районного суду Житомирської області, а всього 6 років 4 місяці 26 днів.

У відповідності до положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2025 року становить 8 000 гривень.

Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», станом на час вирішення цієї справи становить 614 709,68 грн.

З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, безумовно отриманих позивачкою моральних страждань, завданих кримінальним провадженням відносно неї, вимушеними змінами у повсякденному житті та у всіх його сферах, пов`язаними із необхідністю доводити свою невинуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, репутаційними втратами у зв`язку із обвинуваченням у кримінальному правопорушенні, що є очевидним та поза розумним сумнівом додаткового доведення не потребує, - cуд вважає, що позивачка має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди у розмірі 614 709,98 грн.

Що стосується посилання представника Житомирської обласної прокуратури на те, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати із встановленої спеціальної суми для такого розрахунку у розмірі 1 600,00 грн, яка вказана у статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», то наведене є безпідставним.

Так, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.

Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Наведений висновок кореспондує викладеному, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року в справі № 524/6017/22.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на юридичну допомогу в сумі 102 800 грн.

Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) , в тому числі, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Так, позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу надано:

- договір про надання правової допомоги, укладений 29.06.2018 між адвокатом Ленським Ігорем Олексійовичем та ОСОБА_1 (Клієнт);

- розрахунок вартості правової допомоги від 20.12.2024, підписаний адвокатом Ленським Ігорем Олексійовичем та ОСОБА_1 ;

- квитанції до прибуткового касового ордеру № 61 від 29.06.2018, № 109 від 01.11.2018, № 37 від 04.04.2019, № 54 від 14.06.2019, № 61 від 10.06.2022, № 21 від 29.06.2018, № 71 від 07.06.2023, № 80 від 01.07.2023, № 15 від 29.01.2024, № 135 від 16.12.2024, якими підтверджено оплату правової допомоги згідно договору б/н від 29.06.2018 на загальну суму 102 800 грн.

У відповідності до змісту п.1 розділу 1 договору про надання правової допомоги, предметом цього договору є:

- забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі: позивача, відповідача; підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого; особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; стягувана чи боржника у виконавчому провадженні;

- надання правової допомоги Клієнту у статусі свідка у кримінальному провадженні;

- надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

- представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та кримінального судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом розділу 3 договору, гонорар - винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи та загальна сума яких узгоджені Сторонами в Розрахунку вартості правової допомоги. Факт наданих послуг підтверджується підписаним Клієнтом та Адвокатом Розрахунком вартості правової допомоги. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою Адвокат видає Клієнту квитанцію до прибуткового касового ордеру.

Договір набуває чинності з дати його підписання і, у випадку відсутності претензій сторін протягом 12 наступних календарних місяців, діє безстроково (п.1 розділу 4 договору).

Згідно розрахунку вартості правової допомоги, адвокатом за період з 29.06.2018 по 16.12.2024 було надано послуги, з деталізацією змісту наданої послуги, її вартості та кількості витрачених годин, на загальну суму 102 800 грн.

З урахуванням наведеного та того, що правова допомога надавалась позивачці протягом більш як шість років у кримінальному провадженні, такі витрати підтверджені розрахунком, підписаним позивачкою та адвокатом, квитанціями про оплату послуг, обгрунтованими є вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 таких витрат в сумі 102 800 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 614 709,68 грн та на відшкодування витрат за надання правової допомоги у розмірі 102 800 грн, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Цивільний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської обласної прокуратури (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про відшкодування шкоди, - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 614 709,68 грн (шістсот чотирнадцять тисяч сімсот дев`ять гривень 68 копійок) на відшкодування моральної шкоди та на відшкодування витрат за надання правової допомоги у розмірі 102 800 грн (сто дві тисячі вісімсот гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.06.2025.

Суддя М. В. Петровська