Номер провадження: 22-ц/813/1089/25
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ,

від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 не з`явились,

від відповідача за первісним позовом Департаменту міського господарства Одеської міської ради не з`явились,

від відповідача за первісним позовом комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» - не з`явились,

від третьої особи за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеської міської ради не з`явились,

від третьої особи з первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременка І.М. не з`явились,

від третьої особи за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 не з`явились,

від третьої особи за зустрічним позовом Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради не з`явились,

від органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явились,

переглянувши справу №521/10470/22 за позовом ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб Одеської міської ради, державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременка Івана Миколайовича, ОСОБА_4 про визнання розпорядження органу приватизації недійсним, скасування свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , за участю третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстрації місця проживання за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року у складі судді Мурзенка М.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , діючи в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , 2007 року народження, звернувшись 25 липня 2022 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_6 , після смерті батька відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом є вона ОСОБА_3 як дочка та ОСОБА_1 як дружила померлого. При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини стало відомо, що власником квартири АДРЕСА_1 був одноособово батько ОСОБА_6 в порядку приватизації. Вважаючи, що приватизація квартири здійснена з порушення її та її сина ОСОБА_5 прав на житло, позивач ОСОБА_3 просила:

визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації №261479, видане 09 березня 2021 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради, про передачу квартири загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , у приватну власність ОСОБА_6 ;

визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 09 березня 2021 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради, реєстровий №3-31948, яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_6 на квартиру загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ;

скасувати рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременка І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2:56:08 від 16 вересня 2021 року, номер запису про право власності: 43990487, дата та час державної реєстрації 14 вересня 2021 року 15:26:51, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100; скасувати запис про право власності: 43990487, дата та час реєстрації 14 вересня 2021 року 15:26:51 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременка І.М., індексний номер: 60401036 від 16 вересня 2021 року 12:51:30, згідно з яким власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , на підставі заяви з реєстраційним номером: 47854465 від 14 вересня 2021 року, заявник ОСОБА_6 (т.1 а.с.1-9).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2022 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.45).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року витребувано з Департаменту міського господарства Одеської міської ради документи приватизації квартири (т.1 а.с.53).

21 жовтня 2022 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 27 вересня 2022 року надано документи приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.91-108).

Відповідачі відзив не подали.

Третя особа ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_7 надала письмові пояснення, за змістом яких зазначено наступне. Шлюб з ОСОБА_6 зареєструвала 04 березня 2005 року, проживали разом з батьками ОСОБА_6 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира була отримана батьками ОСОБА_6 по ордеру №4032 від 23 січня 2001 року на склад сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 . Після смерті матері ОСОБА_6 як наймач квартири подав заяву на приватизацію квартири та 09 вересня 2021 року отримав документи на право приватної власності на квартиру. Чоловік ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя залишив заповіт на користь її дружини ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6 від попереднього шлюбу, який розірвано у 1993 році. В квартирі ОСОБА_3 ніколи не проживала, проте зберігала реєстрацію. Щодо права ОСОБА_3 користування квартирою був спір в суді. Судовим рішенням у справі №2/1519/8272/11 ОСОБА_3 була визнана такою, що втратила право користування квартирою, знята з реєстрації. Після перегляду справи в касаційній інстанції судові рішення було скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, де ухвалами суду від 28 травня 2014 року первісний позов про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, зустрічний позов про вселення ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 в квартиру було залишено без розгляду. З 2011 року ОСОБА_3 квартирою не цікавилась, реєстрацію місця проживання в квартирі після скасування судових рішень не поновлювала. Лише після смерті свого батька ОСОБА_6 та відкриття спадкової справи звернулась у 2022 році до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію свого та її сина місця проживання в квартирі, тобто звернулась вже після набуття права власності на квартиру ОСОБА_6 за життя та без його згоди. Після передання справи №2/1519/8272/11 на новий розгляд ОСОБА_3 продовжувала проживати за іншою адресою та на протязі десяти років не вчиняла дій щодо реєстрації місця проживання в квартирі. Сам по собі факт реєстрації місця проживання в квартирі не може слугувати беззаперечною та самостійною підставою для встановлення факту постійного фактичного проживання в квартирі. Первісно ОСОБА_10 була зареєстрована в квартирі у 2001 році, проте з того часу жодного дня в квартирі не проживала (т.1 а.с.66-77).

26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала зустрічну заяву, в якій просила визнати ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 такими що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 ; зняти ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі; стягнути судові витрати (т.1 а.с.113-121).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2023 року, постановленою в судовому засіданні без виготовлення окремого процесуального документа, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т.1 а.с.149).

Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_11 , надавши відзив на зустрічний позов ОСОБА_1 , просила відмовити у його задоволенні (т.1 а.с.153-157).

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_7 надала відповідь на відзив на зустрічний позов (т.2 а.с.2-5).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2023 року витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Спадкову справу №1193/2021 до майна померлого ОСОБА_6 (т.1 а.с.150).

01 лютого 2023 року Київською державною нотаріальною конторою у місті Одесі надано Спадкову справу №1193/2021 до майна померлого ОСОБА_6 (т.1 а.с.165-209).

Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надав письмові пояснення за вимогами зустрічного позову, за змістом яких роз`яснив підстави та порядок зняття осіб з реєстрації місця проживання (т.1 а.с.205-208).

Інші учасники справи відзивів, пояснень, заперечень тощо не подали.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 ; задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_1 ; визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 ; в задоволенні вимог зустрічного позову про зняття з реєстрації місця проживання в квартирі відмовлено (т.2 а.с.124-127).

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 992,40 грн. (т.2 а.с.154-155).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_12 , діюча в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову повністю (т.2 а.с.156-163).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Всупереч усталеній практиці суд не встановив обставини, що мають значення для справи, а саме з якого часу ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 залишив житлове приміщення та що було причиною їх відсутності. ОСОБА_1 як позивач за зустрічним позовом не довела обставини втрати права користування квартирою. Право дитини на житло не є похідним від права матері, як помилково зазначив суд. На момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_5 як дитина не міг самостійно визначати місце свого проживання. Суд не надав оцінку недобросовісній поведінці ОСОБА_6 під час приватизації квартири у січні 2021 року, який не повідомив орган приватизації про права дочки ОСОБА_3 та її дитини щодо квартири. Право на позов про визнання такими, що втратили право користування квартирою, мав ОСОБА_6 , ОСОБА_1 є неналежним позивачем, так як не була учасником приватизації.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує їх безпідставністю з підстав, що викладені в суді першої інстанції. ОСОБА_10 та її син ОСОБА_13 у спірній квартирі ніколи не проживали, не приходили, з ОСОБА_6 не спілкувались. Після скасування в касаційній інстанції судових рішень у справі про визнання такою, що втратила право користування квартирою, ОСОБА_10 на протязі 10 років із заявою про поновлення своєї реєстрації у квартирі не зверталася, на час приватизації квартири ОСОБА_10 та її син ОСОБА_13 не були зареєстровані в квартирі. ОСОБА_10 зареєструвала своє та свого сина місце проживання у квартирі тільки у 2022 року, тобто вже після не лише приватизації квартири, а й смерті ОСОБА_6 (т.2 а.с.205-214).

Інші учасники справи відзивів, письмових пояснень на апеляційну скаргу не подали.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1 а.с.80).

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_15 (т.1 а.с.18).

ОСОБА_6 розірвав шлюб з ОСОБА_15 02 листопада 1993 року (т.1 а.с.82, 129).

ОСОБА_14 , 1988 року народження, зареєструвала 17 червня 2006 року шлюб з ОСОБА_16 , 1979 року народження (т.1 а.с.20).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_3 (т.1 а.с.22).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрував 04 березня 2005 року шлюб з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с.74, 76, 124).

За даними паспорта місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано 06 вересня 2004 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ; знята з місця реєстрації за вказаною адресою 24 листопада 2010 року (запис про зняття з реєстрації скасовано 06 травня 2022 року); місце проживання зареєстровано 18 лютого 2011 року за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.20-21, 197-198).

Згідно Довідки №Г5-84583-ф/л від 03 червня 2022 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 06 вересня 2004 року (т.1 а.с.29).

Згідно Довідки №Г5-84596-ф/л від 03 червня 2022 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 11 травня 2007 року (т.1 а.с.30).

У березні 2006 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_5 , про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 з підстав того, що відповідач та її дитина в квартирі не проживають, разом з чоловіком відповідач та їх дитина проживають в іншому місці, витрати по утриманню квартири не несе, спільне господарство не ведеться.

У даній справі ОСОБА_3 , діюча в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_5 , звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про вселення в квартиру з тих підстав, що дід, баба та батько перешкоджають їй з дитиною проживати у квартирі.

У справі №2/1519/8272/11 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2010 року у задоволенні первісного позову відмовлено, задоволено зустрічний позов. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2011 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (т.1 а.с.10-14).

При новому розгляді справи №2/1519/8272/11:

ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2014 року первісний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_5 , про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, залишено без розгляду;

ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_5 , до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про вселення залишено без розгляду (т.1 а.с.15-16, 17).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 75 років (т.1 а.с.78, 126).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 роки (т.1 а.с.79, 127).

На квартиру за адресою: АДРЕСА_2 Договір найму було укладено з ОСОБА_8 .

Згідно Розпорядження №494/01-06 від 09 листопада 2011 року Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «Про зміну договорів найму на житлові приміщення» припинено Договір найму з ОСОБА_8 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 та укладеного Договір найму з сином ОСОБА_6 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на склад родини 2 особи (він, мати ОСОБА_9 ). На підставі вказаного Розпорядження №494/01-06 від 09 листопада 2011 року відкрито на ОСОБА_6 особовий рахунок на склад сім`ї 2 особи (він, мати ОСОБА_9 ) (т.1 а.с.98, 99).

12 січня 2021 року ОСОБА_6 звернувся до органу приватизації з заявою про передачу у приватну власність займаної ним квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.92-107).

У матеріалах приватизації наявні дані про реєстрацію місця проживання в квартирі ОСОБА_6 як основного квартиронаймача; інші особи на час приватизації квартири в квартирі не мали зареєстрованого місця проживання, відтак, приватизація проведена на ОСОБА_6 , який був зареєстрований в квартирі з 16 лютого 2001 року та був її наймачем.

За даними паспорта місце проживання ОСОБА_6 , 1964 року народження зареєстровано 21 серпня 1997 року за адресою: АДРЕСА_4 ; знято з реєстрації 09 лютого 2001 року; зареєстровано 16 лютого 2001 року за адресою: АДРЕСА_2 ; знято з реєстрації 26 лютого 2021 року; зареєстровано 26 лютого 2021 року за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.104-105).

Згідно Довідки №Д1-304417-ю/л від 13 листопада 2021 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 26 лютого 2021 року (т.1 а.с.191).

Розпорядженням органу приватизації №261479 від 09 березня 2021 року квартиру загальною площею 66,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 передано у приватну власність ОСОБА_6 (т.1 а.с.107).

На підставі Розпорядження органу приватизації №261479 від 09 березня 2021 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради видано Свідоцтво про право власності від 09 березня 2021 року, яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_6 на квартиру загальною площею 66,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . Свідоцтво зареєстроване в книзі за № НОМЕР_2 (т.1 а.с.106).

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14 вересня 2021 року зареєстровано право власності ОСОБА_6 на квартиру загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, за адресою: АДРЕСА_2 ; запис про право власності: 43990487, державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременко І.М.; підстава для державної реєстрації: Свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане 09 березня 2021 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради, розпорядження органу приватизації №261479, видане 09 березня 2021 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради; довідка №8, видана 08 липня 2021 року КП «Міське агентство з приватизації житла»; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №60401036 від 16 вересня 2021 року державного реєстратора Єременка І.М.; форма власності: приватна; розмір частки: 1/1 (т.1 а.с.31-32).

ОСОБА_6 склав Заповіт на користь ОСОБА_1 щодо всього свого майна; Заповіт посвідчено 15 травня 2014 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Ставнійчук А.О., зареєстровано в реєстрі за №1-472 (т.1 а.с.89, 90, 132, 177-178, 180-181).

За даними паспорта місце проживання ОСОБА_1 , 1972 року народження, зареєстровано 18 червня 2009 року за адресою: АДРЕСА_6 ; знято з реєстрації 23 травня 2016 року; зареєстровано 17 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_7 (т.1 а.с.193-194).

Згідно Довідки №5 від 03 жовтня 2022 року ОСББ «Жасмін-74» ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживає з 2005 року без реєстрації (т.1 а.с.77, 125).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років (т.1 а.с.81, 175).

Спадкову справу №1193/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 заведено 25 жовтня 2021 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса (т.1 а.с.91, 165-209).

У Спадковій справі №1193/2021 заяву про прийняття спадщини подала 25 жовтня 2021 року дружина ОСОБА_1 за заповітом, подала 02 лютого 2022 року дочка ОСОБА_3 за законом, подав 06 червня 2022 року син ОСОБА_4 за законом (т.1 а.с.172-174).

У Спадковій справі №1193/2021 свідоцтва про право на спадщину не видані.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-ХП від 19 червня 1992 року зі змінами та доповненнями (далі Закон №2482-ХП).

Згідно частини 1 статті 1 Закону №2482-ХП приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, на належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2482-ХП до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно частини 1 статті 3 Закону №2482-ХП приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (аб.1); продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (аб.2).

Організація проведення приватизації та оформлення права власності врегульована статтею 8 Закону №2482-ХП, згідно якої, зокрема, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться держаний житловий фонд (ч.1); передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку (ч.2); передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч.3); підготовка на оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створені органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (ч.4); передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.5); державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону (ч.9); органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10); спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11).

Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року №396, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 (далі - Положення №396) визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Відповідно до пункту 4 Положення №396 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Абзацом першим пункту 23 Положення №396 визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином передача у спільну власність квартир, які підлягають приватизації, здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають у цій квартирі.

Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" є визнання приватизації недійсною.

У справі, що переглядається, доказами підтверджено, що квартира у 2001 році була надана ОСОБА_8 на склад із чотирьох осіб ( ОСОБА_8 , його дружина ОСОБА_9 , його син ОСОБА_6 , його онука ОСОБА_17 ). Договір найму на квартиру було укладено та особовий рахунок відкрито у 2001 році на ОСОБА_8 як основного квартиронаймача. Після смерті у 2011 році ОСОБА_8 . Договір найму на квартиру укладено та особовий рахунок відкрито на ОСОБА_6 (сина померлого наймача ОСОБА_8 ).

На час надання ОСОБА_8 квартири у 2001 році онуці ОСОБА_17 було 13 років; зареєстрована онука в квартирі була вперше у 2004 році з досягненням 16 років (при отриманні паспорта). При цьому ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_17 , з матір`ю своєї дочки у шлюбі вже не перебував, шлюб розірвано у 1993 році; ОСОБА_17 у квартирі діда ОСОБА_8 ніколи не проживала, так як проживала зі своєю матір`ю, а після укладення у 2006 році шлюбу з ОСОБА_16 проживає зі своїм чоловіком та їх сином.

ОСОБА_5 (правнук ОСОБА_8 , онук ОСОБА_6 , син ОСОБА_10 та ОСОБА_18 ) народився у 2007 році. Оскільки матір дитини ОСОБА_18 мала місце реєстрації у спірній квартирі, то й народжена нею дитина була зареєстрована у 2007 році у цій квартирі.

ОСОБА_5 , 2007 року народження, як і його матір ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_19 ) ніколи не проживали у квартирі прадіда (діда) ОСОБА_8 (основний квартиронаймач з 2001 року по 2011 роки), а потому у квартирі діда (батька) ОСОБА_6 (основний квартиронаймач з 2011 року по 2021 рік, власник з 2021 року).

ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 , 2007 року народження, зберігали реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, проте в такій жодного дня не проживали, доказів перешкод у користуванні квартирою для проживання не надано.

Дійсно, у 2006 році ОСОБА_8 (основний квартиронаймач), ОСОБА_9 , ОСОБА_6 звертались до суду з позовом до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_5 , про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням (спірною квартирою). Лише тоді ОСОБА_3 , діюча в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_5 , подала у цій справі зустрічний позов про вселення в квартиру. Касаційна інстанція у справі у 2011 році скасувала рішення суду першої та апеляційної інстанції та направила справу на новий розгляд до суду першої інстанції, де у 2014 році як первісний позов так і зустрічний позов було залишено без розгляду.

З 2011 року після касаційного перегляду справи ОСОБА_3 , продовжуючи не проживати у спірній квартирі (проживала своєю сім`єю в іншому населеному пункті), не вчиняла жодних спроб вселитися в квартиру та проживати в такій. Після залишення у 2014 році поданого нею зустрічного позову без розгляду, ухвалу суду не оскаржила, з новим позовом до суду про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення не зверталась (на той час ОСОБА_20 вже помер, основним квартиронаймачем з 2011 року став батько ОСОБА_6 ).

До скасування у 2011 році судових рішень першої та апеляційної інстанції у справі №2/1519/8272/11 рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою, було виконано зняттям даних осіб з реєстрації місця проживання в квартирі. 18 лютого 2011 року ОСОБА_3 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 та зберігала дану реєстрацію місця проживання аж до звернення до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради у травні 2022 року (після відкриття спадкової справи до майна померлого батька) для скасування запису про зняття з реєстрації по спірній квартирі.

Отже, ОСОБА_3 була зареєстрована у спірній квартирі з досягненням 16 років, ОСОБА_5 був зареєстрований у спірній квартирі у 2007 році як народжена ОСОБА_3 дитина; ні ОСОБА_3 , ні її син ОСОБА_5 в квартирі ніколи не проживали, витрат по утриманню квартири не несли, спільного побуту та ведення спільного господарства з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 у спірній квартирі ніколи не мали; перешкоди у проживанні в квартирі доказами не доведені, судові рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення відсутні (позов залишено без розгляду у 2014 році, іншого позову не подавалось); на час приватизації квартири у 2021 році ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 мали з 2011 року реєстрацію місця проживання в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області та, відповідно, не значились зареєстрованим у спірній квартирі; запис про скасування зняття у 2010 році з реєстрації по квартирі було скасовано у травні 2022 року за зверненням ОСОБА_3 вже після смерті батька та відкриття спадкової справи, у якій стало відомо про складений у 2014 році заповіт батька на користь дружини ОСОБА_1 .

На час приватизації квартири у 2021 році основним наймачем такої був ОСОБА_6 , надані ним до органу приватизації документи підтверджували те, що інших зареєстрованих у квартирі осіб не має. На час приватизації квартири ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 у квартирі не проживали, мали зареєстроване місце проживання в с. Старокозаче.

За таких обставин, підстави для визнання приватизації квартири незаконною відсутні. Та обставина, що ОСОБА_3 відновила свою та свого сина ОСОБА_5 , 2007 року народження, реєстрацію у спірній квартирі вже після приватизації квартири та після смерті власника квартири ОСОБА_6 , не має наслідком незаконність приватизації квартири, оскільки на час приватизації квартири дані особи не проживали в квартирі та мали на протязі більше десяти років зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в іншому населеному пункті.

На час смерті ОСОБА_6 останній був власником спірної квартири. ОСОБА_6 залишив заповіт щодо всього свого майна на користь дружини ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та подала у встановлені законом порядку та строки заяву про прийняття спадщини.

За таких обставин, доводи про неналежність ОСОБА_1 як позивача за вимогами зустрічного позову безпідставні; в силу положень частини 5 статті 1268 ЦК України спадщина у вигляді спірної квартири належить спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини.

Вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, передбачають встановлення початку відліку часу відсутності її у житлі, який визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

У даному випадку ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 ніколи не проживали у спірній квартирі, відповідно, не залишали квартиру та не поверталися до такої. Судове рішення, що набрало законної сили, про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення відсутнє. Докази створення перешкод у користуванні квартирою принаймні після 2011 року (скасування касаційною інстанцію судових рішень у справі №2/1519/8272/11), рівно як і докази на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій для проживання в квартирі після 2011 року не надано. За доводами ОСОБА_1 , які не спростовані, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 ніколи в квартирі не проживали та з дідом, бабою, батьком стосунків ніяких не підтримували; реєстрацію місця проживання в квартирі відновлено лише у 2022 році вже після смерті ОСОБА_21 через спадщину, при тому, що жодних перешкод відновити реєстрацію після 2011 року (на протязі 10 років) не було, рівно як і подати позов про вселення за наявності реальних для цього перешкод.

В силу визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування та подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Докази у справі у своїй сукупності не достатні для висновку про незаконність приватизації квартири, натомість підтверджують втрату права користування квартирою.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб Одеської міської ради, державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Єременка Івана Миколайовича, ОСОБА_4 про визнання розпорядження органу приватизації недійсним, скасування свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , за участю третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстрації місця проживання залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 16 липня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

С.М.Сегеда