ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1097/20

Провадження № 22-ц/820/1235/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

секретар судового засідання Чебан О.М., Дубова М.В.

за участю: представника апелянта Керницької О.В.,

представника позивача Вароди П.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/1097/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Керницькою Оксаною Вікторівною, на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року, у складі судді Ніколової С.В.,у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила провести поділ в натурі незавершеного будівництва - житлового будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по АДРЕСА_1 , між його співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділивши кожному із них в натурі у приватну власність окремі приміщення, виходячи з рівності їх часток у праві власності, відповідно до варіанту поділу, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 вони за рахунок спільних коштів розпочали будівництво житлового будинкупо АДРЕСА_1 . Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року у справі №671/453/15 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів в незавершеному будівництвом житловому будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по АДРЕСА_1 . Також, рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року у справі № 671/1584/16 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та про виключення зі складу спільного майна подружжя житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що в даних судових рішеннях було встановлено обставини про те, що власниками будівельних матеріалів і конструктивних елементів в незавершеному будівництвом житловому будинку в рівних частинах є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , як такі, що набуті ними спільно під час шлюбу. Незавершений будівництвом житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0275 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:1182, яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєвою Ю.В. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є подружжям з 25.12.2015 року. Відповідач ОСОБА_3 є замовником зазначеного незавершеного будівництвом житлового будинку згідно із будівельним паспортом від 28.10.2013 року та повідомленням про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого в УДАБІ України в Хмельницькій області № ХМ35. Відповідачі не бажають разом із позивачкою завершувати будівництво та вводити будинок в експлуатацію, хоча ступінь готовності уже становить 72,32%. Вказує, що між нею та відповідачами не досягнуто згоди щодо поділу в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року позов задоволено частково.

Здійснено поділ незавершеного будівництвом житлового будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом виділення ОСОБА_2 по першому варіанту поділу (для першого співласника) в натурі 45/100 долей по площі, що становить 129,9 кв.м., загальною вартістю 1699822 грн, а саме: 1-6 - гараж площею 25,4кв.м; 1-7 - кладова площею 3,5 кв.м; 1-5 - кладова площею 12,3 кв.м; 1-2а - коридор площею 5,2кв.м; 1-8 - котельня площею 7,0 кв.м.; 1-11 - вітальня площею 30,2 кв.м; 1-10а - коридор площею 6,1 кв.м; 1-12 - кухня площею 11,7 кв.м; 1-13 - санвузол площею 2,0 кв.м; 1-14 - ванна площею 5,0 кв.м; 1-15 - житлова площею 18,2 кв.м; 1-16 - кладова площею 3,3 кв.м.

Виділено ОСОБА_1 в незавершеному будівництвом житловому будинку ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по АДРЕСА_1 , по першому варіанту поділу (для другого співласника) в натурі 55/100 долей по площі, що становить 156,5 кв.м., загальною вартістю 1995598 грн, а саме: 1-1- гараж площею 26,1 кв.м; 1-2б- коридор площею 3,1 кв.м.; 1-3- кладова площею 12,2 кв.м; 1-4 - сходинкова площею 7,8 кв.м; 1-10б- коридор площею 4,2кв.м; 1-17 - передпокій площею 10,4 кв.м; 1-9- сходинкова площею 4,2 кв.м.; 1-18- сходинковий марш площею 3,2 кв.м; 1-19 - коридор площею 9,4 кв.м; 1-20- гардеробна площею 10,3 кв.м; 1-21- житлова площею 27,7 кв.м; 1-22 - санвузол площею 7,0 кв.м; 1-23 - житлова площею 19,4 кв.м; 1-24- житлова площею 11,5 кв.м.

Для реалізації варіанту розподілу в незавершеному будівництвом житлового будинку ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по

АДРЕСА_1 , зобов`язано провести наступний перелік ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку з влаштуванням окремих входів, а саме: 1) ОСОБА_2 : в коридорі 1-2 влаштувати стіну, розділивши приміщення на два приміщення 1-2а і 1-2б; між приміщеннями 1-5 і 1-2б замурувати дверний проріз; між приміщеннями 1-5 і 1-6 влаштувати дверний проріз; 2) ОСОБА_1 : між приміщеннями 1-1 і 1-2а замурувати дверний проріз; - між приміщеннями 1-1 і 1-3 влаштувати дверний проріз; в коридорі 1-10 влаштувати стіну, розділивши приміщення на два приміщення 1-10а і 1-10б.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 147888 грн в рахунок рівності ідеальних часток у спільній сумісній власності. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що незавершений будівництвом об`єкт є майном, яке може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними. За наявності технічної можливості виділу позивачці частки із незавершеного будівництвом житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо поділу в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%. Визначаючи перший варіант поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що такий варіант є наближеним до ідеальних часток, найбільш функціональним, менш затратним та відповідає інтересам обох співвласників. Враховуючи те, що заявлені позивачкою позовні вимоги безпосередньо стосуються майнових прав відповідача ОСОБА_1 і вимоги щодо належної відповідачці ОСОБА_3 земельної ділянки не заявлені, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 пред`явлено до неналежного відповідача, тому в цій частині позовних відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє адвокат Керницька О.В., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час спільного проживання в шлюбі на земельній ділянці, що була особистою власністю відповідача ОСОБА_1 розпочали будівництво спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , готовність якого станом на припинення спільного проживання становила 72,32%. На даний час незавершений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0275 га, яка на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2020 належить на праві власності ОСОБА_3 .

Апелянт не погоджується із ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 04.02.2025 у справі № 671/1097/20 щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи. Зазначає, що судовий експерт у судовому засіданні підтвердив, що будь-які інші нормативно-правові акти, окрім методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном він не застосовував при визначенні варіантів поділу спірного об`єкту в натурі. Проте, методичні рекомендації носять лише рекомендаційний, роз`яснювальний та інформаційний характер. При цьому, технічний паспорт та будівельний паспорт, які використовувались при проведенні експертизи, не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки отримані незаконним шляхом. Будь-яких дозволів ОСОБА_1 (як співвласник будівельних матеріалів і конструктивних елементів) та ОСОБА_3 (як власник земельної ділянки, на якій розташовані відповідні об`єкти) на виготовлення технічного паспорту не надавали. Крім того, сукупність будівельних матеріалів і конструктивних елементів, які знаходяться по АДРЕСА_1 не є об`єктом незавершеного будівництва, що унеможливлює виготовлення технічного паспорту саме на об`єкт незавершеного будівництва.

Судом не враховано, що ОСОБА_2 не є ні власником об`єкта незавершеного будівництва, ні замовником будівництва, ні особою, що має право на земельну ділянку, на якій розташований спірний об`єкт. На час розгляду справи єдиним замовником будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Отже, технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок садибного типу, виготовлений на замовлення ОСОБА_2 30.05.2024 та будівельний паспорт будівництво житлового будинку є незаконними та недопустимими доказами. Тому, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи.

Апелянт звертає увагу суду, що на об`єкт по АДРЕСА_1 , відсутні належні дозвільні документи на будівництво, а отже такий об`єкт є самочинно побудованим об`єктом. Тому помилковим є висновок суду, що спірне майно не є самочинним будівництвом. Судом не враховано, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21.02.2020 у справі № 671/1453/15-ц між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вже було поділено будівельні матеріали і конструктивні елементи в незавершеному будівництвом житловому будинку.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 , яке подане його представником адвокатом Керницькою О.В., про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи залишено без задоволення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який подано її представником - адвокатом Вародою П.Б., вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Зазначає, що між сторонами відсутня згода щодо завершення будівництва та введення в експлуатацію спірного житлового будинку, а також щодо його поділу в натурі. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва також підлягає державній реєстрації. Установивши наявність технічної можливості для виділу частки позивачки із житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності та перебуває на стадії незавершеного будівництва, суд першої інстанції, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, дійшов обґрунтованого та правильного висновку щодо задоволення позовних вимог про поділ будинку в натурі, ступінь готовності якого до експлуатації становить 72,32%. Вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у призначенні повторної судової будівельно-технічної експертизи, так як процесуальним законом передбачено дві підстави для її призначення, а саме якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів в його правильності. В матеріалах справи відсутні докази, які б ставили під сумнів неупередженість чи необ`єктивність експерта, спростовували його висновки або свідчили про порушення методики дослідження. Експерт був належно повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, особисто оглянув об`єкт дослідження, виконав всі необхідні дії для підготовки висновку відповідно до чинного законодавства, а також у судовому засіданні підтвердив правильність та обґрунтованість свого висновку. Крім того, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами. Висновок судової експертизи № 324/24-22 від 09.09.2024 не містить суперечностей, не спростований іншими доказами та не викликає сумнівів.

Представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Керницька О.В. у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Варода П.Б. у судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду залишити без змін з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідачка ОСОБА_3 повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували з 31 травня 1997 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року у справі № 671/712/15-ц.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25 грудня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 під час спільного проживання в шлюбі на земельній ділянці, що була особистою власністю відповідача ОСОБА_1 розпочали будівництво спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , готовність якого станом на час припинення спільного проживання становила 72,32%.

Під час перебування сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі відповідач ОСОБА_1 на підставі рішення Волочиської міської ради № 185 від 25 грудня 2006 року набув безкоштовно право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,16 га, з яких: 0,10 га під будівництво та обслуговування житлового будинку, 0,06га для ведення особистого селянського господарства.

Так, 27 листопада 2012 року Волочиська міська рада видала ОСОБА_1 . Державний акт серії ЯЖ №960496 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку.

28 жовтня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 як замовника начальником відділу містобудування та архітектури Волочиської РДА було видано будівельний паспорт (реєстраційний номер 111-В.3.3.4-28.10.2013) на індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 .

20 листопада 2013 року до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області ОСОБА_1 подано повідомлення про початок будівельних робіт індивідуального житлового будинку (нове будівництво) по АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт №ХМ 35 від 26.04.2016, реєстраційний номер ХМ 72, змінено замовника будівництва.

На даний час незавершений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0275 га (кадастровий номер :01:002:1182) по АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2020 року належить на праві власності дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 червня 2017 року по справі № 671/1584/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 травня 2018 року та постановою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (правонаступником якого є ОСОБА_5 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи при зведенні зазначеного спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , та виключення зі складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу, незавершеного будівництвом зазначеного житлового будинку.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року у справі № 671/1453/15-ц, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року та постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незавершеному будівництвом житловому будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до будівельного паспорта від 28 жовтня 2013 року (реєстраційний номер 111-В.3.3.4-28.10.2013), із врахуванням внесених за заявою ОСОБА_1 від 04.04.2016 року змін щодо замовника будівництва, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт (зареєстровано за номером ХМ35), ОСОБА_3 є замовником незавершеного будівництва.

Відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи № 324/24-22 від 09.09.2024 року ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 визначена порівняльним підходом і станом на день дослідження становить 3695420 грн. Ідеальні частки співласників даного житлового будинку становлять по 1/2 ідеальній частці кожному, частка в одиницях площі по житловому будинку становить по 143,2 кв.м. кожному, частка в одиницях вартості по поліпшеннях становить по 1847710 грн. кожному. При поділі житлового будинку враховується рівень комфорту, який існує на момент його розподілу. У житловому будинку є окремі входи на перший поверх і окремий вхід в цокольний поверх. У цокольному поверсі розміщені два гаражі, які мають окремі входи. Враховуючи нормативну базу, об`ємно-планувальне та конструктивне рішення житлового будинку, його технічний стан, рівень комфорту, площу будинку, поділ в натурі даного житлового будинку на два об`єкти відпровідно до часток позивача та відповідача 1/2 до 1/2 для окремого проживання з влаштування існуючого рівня комфорту, влаштуванням окремих входів є технічно можливим. В дослідницькій частині надано три варіанти поділу житлового будинку (таблиці 8, 9, 10 додатки № 4, 5, 6).

По першому варіанту поділу житлового будинку: першому співласнику виділяються приміщення площею 129,9 кв.м., частка житловому будинку першого співвласника становить 45/100 долей по площі і 46/100 долей по вартості, що на 147888 грн менше від ідеальної частки. Вартість 46/100 частини житлового будинку першого співвласника становить 1699822 грн. Доля другого співвласника становить 156,5 кв.м. Частка житлового будинку другого співвласника становить 55/100 долей по площі і 54/100 долей по вартості, що на 147888 грн більше від ідеальної частки. Вартість 54/100 частини житлового будинку другого співвласника становить 1995598 грн (таблиця № 8 дослідницької частини висновку).

По другому варіанту поділу житлового будинку, першому співласнику виділяються приміщення площею 127 кв.м., частка житловому будинку першого співвласника становить 44/100 долей по площі і 45/100 долей по вартості, що на 182296 грн. менше від ідеальної частки. Вартість 45/100 частини житлового будинку першого співвласника становить 1665414 грн. Другому співвласнику у житловому будинку виділяються приміщення площею 159,4 кв.м. Частка житлового будинку другого співвласника становить 56/100 долей по площі і 55/100 долей по вартості, що на 182296 грн більше від ідеальної частки. Вартість 55/100 частини житловому будинку другого співвласника становить 2030006 грн (таблиця № 9 дослідницької частини висновку).

По третьому варіанту поділу житлового будинку, першому співласнику виділяються приміщення площею 146,4 кв.м., частка житловому будинку першого співвласника становить 51/100 долей по площі і 51/100 долей по вартості, що на 29749 грн більше від ідеальної частки. Вартість 51/100 частини житловому будинку першого співвласника становить 1877459 грн. Другому співвласнику у житловому будинку виділяються приміщення площею 140 кв.м. Частка житлового будинку другого співвласника становить 49/100 долей по площі і 49/100 долей по вартості, що на 29749 грн менше від ідеальної частки. Вартість 49/100 частини житловому будинку другого співвласника становить 1817961 грн. (таблиці № 10 дослідницької частини висновку).

Усі три варіанти поділу передбачають виконання ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку з влаштуванням окремих входів, перелік яких зазначено у висновку експерта. Також зазначено, що ремонтно-будівельні роботи по розподілу житлового будинку та розділенню інженерних мереж підлягають виконанню на основі проектно-кошторисної документації по переплануванню житлового будинку згідно із варіантом поділу, виготовленого ліцензованою проектною організацією і погодженого в управлінні містобудування і архітектури.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року у справі №671/1453/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів у незакінченому будівництвом житловому будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по АДРЕСА_1 .

Зазначеними рішеннями суду встановлено, що сторони ОСОБА_2 до ОСОБА_1 під час спільного проживання в шлюбі на земельній ділянці, що є особистою власністю відповідача ОСОБА_1 , розпочали будівництво спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , готовність якого станом на час припинення спільного проживання становила 72,32%.

Такий відсоток готовності будівництва залишився і на час вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, обставини щодо частки у незавершеному будівництві, належного сторонам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, та розмір їх часток становить по 1/2 частки кожного.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Об`єкт незавершеного будівництва це об`єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.

Тобто до введення в експлуатацію об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 759/3931/18, від 27 лютого 2019 року у справі №567/147/16, від 15 лютого 2023 року у справі №235/5915/20.

У статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, обтяжень такого права проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що об`єкти незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації прав, і передбачена спеціальна процедура для державної реєстрації права власності на них.

Отже, право власності на об`єкт незавершеного будівництва також підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва не змінює визначеного частиною третьою статті 331 ЦК України статусу такого об`єкта як сукупності будівельних матеріалів та обладнання. Вона не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно (постанови Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №914/2070/19, від 15 лютого 2023 року у справі №235/5915/20).

З урахуванням наведеного, незавершений будівництвом об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено аргументи відповідача ОСОБА_1 про те, що спірне майно є самочинним будівництвом (збудоване без належного дозволу чи належно затвердженого проекту).

Частиною 3 статті 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Отже, об`єкт незавершеного будівництва за визначенням частини 3 статті 331 ЦК України за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво).

Поняття самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у статті 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17-ц Верховний Суд розмежував правовий статус незавершеного та самочинного будівництва, зазначивши, що об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними, а щодо самочинного будівництва такі способи захисту прав не застосовуються.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №445/442/16-ц зробив висновок, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент початку будівництва відповідач ОСОБА_1 був власником земельної ділянки, на якій побудовано спірне нерухоме майно та отримав дозвільні документи на право виконання будівельних робіт, а тому об`єкт незавершеного будівництва не можна вважати самочинним будівництвом.Спірний об?єкт незавершеного будівництва було побудовано під час шлюбу, тому він є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ступінь готовності незавершеного будівництва складає 72,32%, відповідачі не мають бажання завершити будівництво житлового будинку спільно із позивачкою та ввести його в експлуатацію, а тому позивачка позбавлена можливості самостійно без згоди відповідача здійснити зазначені дії, що фактично перешкоджає їй реалізувати право на поділ набутого за час шлюбу майна.

Встановивши обставини справи та наявність технічної можливості щодо виділу позивачці частки із незавершеного будівництвом житлового будинку, який перебуває у спільній власності, суд дійшов обґрунтованого висновку про поділ в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%.

Зважаючи на ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, а також визначені експертом варіанти його розподілу, що дає можливість визначити його окремі частини, які підлягають виділу та довести до завершення будівництво об`єкта нерухомого майна, правильними є висновки суду про те, що незавершене будівництво підлягає поділу відповідно до першого варіанту експертизи. Визначаючи даний варіант поділу, суд врахував, що такий варіант є наближеним до ідеальних часток, найбільш функціональним, менш затратним та відповідає інтересам обох співвласників.

Враховуючи, що спірне майно не є самочинним будівництвом, а є незавершеним будівництвом, яке не прийнято в експлуатацію відповідно до законодавства, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що визнання права власності на об?єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку правилами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено, оскільки незавершений будівництвом об?єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що висновок повторної судової будівельно технічної експертизи не є належним доказом у справі.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2024 року призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 09.09.2024 № 324/24-22 вона була проведена провідним судовим експертом Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Грушицьким І.Л., який є судовим експертом другого кваліфікаційного класу, має вищу будівельно-технічну освіту, кваліфікацію судового експерта зі стажем експертної діяльності з березня 2011 року за спеціальностями: 10.6. «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів»; 10.10. «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд».

Дослідження проводилось в межах питань, які поставлені судом.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

У висновку експерта зазначено перелік всіх джерел, які він використовував під час експертизи, а також в мотивувальній частині висновку зазначено посилання на інші нормативні документи, чинні в галузі будівництва на час проведення експертизи та які поширюється на проектування нових будинків (ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення.»), виконання санітарно гігієнічних вимог при проектуванні житла (пункт 2 розділ 1 експертизи).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що висновок експертизи № 324/24-22 від 09.09.2024 року є чітким, достатнім та обґрунтованим, належних доказів на підтвердження наявності підстав сумніватись у неупередженості та об`єктивності експерта, або доказів які б спростували повноту експертного висновку та свідчили б про необґрунтованість висновку експерта, суду не надано. Також відсутні підстави стверджувати, що висновок експерта суперечить матеріалам справи.

Суд враховує, що експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок до ст. 384 КК України, висновок експерта містить докладний опис проведених ним досліджень та висновки на поставлені судом питання щодо можливості проведення поділу в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку, ступенем готовності до експлуатації 72,32%, що розташований по АДРЕСА_1 .

Експерт ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснив, що він повідомляв сторін про дату огляду об`єкта, однак, на запланований час з`явилася лише позивач, яка відкрила двері і він особисто оглянув приміщення та виконав усі належні дії, необхідні для проведення експертизи.

Заперечення відповідачів проти висновків зазначеної експертизи, з посиланням на недопустимість доказів, а саме технічного та будівельного паспортів, внаслідок того, що виготовлення технічного паспорта та огляд об`єкта при проведенні експертизи проводилося без надання дозволу відповідачів, а під час виготовлення технічного паспорта відбулося незаконне проникнення на територію земельної ділянки, вчинення посадовими особами КП Волочиське БТІ підробки технічного паспорта, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки вони не спростовують висновків вказаної судової експертизи. При цьому враховано, що експертом було безпосередньо оглянуто незавершене будівництво та проведено дослідження методом зіставлення даних візуально-інструментального обстеження і наданої технічної документації з вимогами нормативних документів, чинних в галузі будівництва.

Доводи відповідачів про підробку підпису ОСОБА_7 на заяві про видачу будівельного паспорта, внесенння у 2016 році змін в будівельний паспорт щодо замовника будівництва спірного житлового будинку, та в подальшому заяви щодо скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт у 2020 році, відчуження 15.05.2020 року земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок ОСОБА_3 , не можуть бути підставою для відмови в позові ОСОБА_2 , враховуючи преюдиційність обставин, встановлених в судових рішеннях у цивільних справах №671/1453/15-ц та № 671/1584/16-ц.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 зазначила те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об?єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу), не заслуговують на увагу, з огляду на те, що у цій справі суд дійшов висновку про те, що не є об?єктом права власності новостворений об?єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об?єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, будівельного паспорта (схеми намірів забудови), оскільки внаслідок таких дій об?єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Такий об?єкт не підлягає поділу.

Натомість, у справі, що переглядається, спірний будинок, зведений сторонами за час шлюбу на земельній ділянці, яка була виділена під будівництво, у відповідача ОСОБА_1 було наявне повідомлення про початок виконання будівельних робіт, ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, тому підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

При подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Варода П.Б., заявила клопотання про стягнення з позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу понесених нею під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При подачі відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Варода П.Б. заявив клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачки судових витрат, які відповідачка понесла у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, розмір яких складає 10000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та тін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п.п. 1-2 частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони, має бути встановлено, що такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Варода П.Б. надав суду договір про надання професійної правничої допомоги, укладеного 6 травня 2025 року між адвокатом Варода П.Б. та ОСОБА_2 , ордер на надання правничої допомоги серії ВО №1104444 від 7 травня 2025 року, за яким адвокат Варода П.Б. надає ОСОБА_2 професійну правничу допомогу у Хмельницькому апеляційному суді у справі №671/1097/20, квитанцію до прибуткового касового ордера від 7 травня 2025 року №7/5/25-1 про сплату 10000 грн на виконання договору про надання професійної правничої допомоги від 6 травня 2025 року.

Відповідно до пункту 1.1. договору сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво його інтересів та надання професійної правничої допомоги у всіх судах України, державних установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності при вирішені будь-яких питань, які стосуватимуться його прав, обов`язків та інтересів у справі №671/1097/20 в Хмельницькому апеляційному суді.

Відповідно до пункту 3.1. договору гонорар адвоката за надання професійної правничої допомоги клієнту у фіксованому розмірі становить 10 000 (десять тисяч) гривень.

Представник позивача зазначив такий перелік виконаних робіт: 1) ознайомлення з апеляційною скаргою 1 год (аналіз змісту апеляційної скарги, вивчення доводів скаржника, оцінка правових підстав та обґрунтування апеляційних вимог); 2) cкладення відзиву на апеляційну скаргу 4 год (підготовка відзиву відповідно до вимог процесуального законодавства, формування правової позиції клієнта, посилання на докази, судову практику, обґрунтування відмови у задоволенні апеляційної скарги); 3) представництво інтересів клієнта в судовому засіданні апеляційної інстанції до 1 год (участь у судовому засіданні, виклад правової позиції клієнта, надання пояснень, відповідей на питання суду та інших учасників справи).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 7 травня 2025 року №7/5/25-1 ОСОБА_2 сплатила адвокату Вароді П.Б. 10000 грн на виконання договору про надання професійної правничої допомоги від 6 травня 2025 року.

Заява від відповідачів про зменшення витрат на правничу допомогу не подана.

Враховуючи вищевикладене, слід стягнути з Вірика С.М. на користь ОСОБА_2 витрати, понесені у зв`язку із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, у розмірі10000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Керницькою Оксаною Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн (десять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко