ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1210/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/185/25 Категорія: 331060300 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.
секретарЛюбченко Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Кучми А. Г. на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2025 (повний текст складено 28.04.2025, суддя в суді першої інстанції Середа Л. В.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

у січні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Сліпенюк В. В. звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 по 21.09.2024.

Підставою для звернення із заявою вважає те, що 15.05.1993 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, у якому народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , 1994 року народження, та ОСОБА_4 , 1995 року народження.

11.07.2000 року шлюб між подружжям був розірваний, однак починаючи з 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали знову проживати однією сім`єю і у 2003 році у них народилась дочка ОСОБА_5 .

03.06.2024 року ОСОБА_2 був призваний до лав ЗСУ та із 04.06.2024 проходив військову службу у в/ч № НОМЕР_1 (А-ХХХХ) на посаді «стрілець-помічник гранатометника».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання в складі в/ч НОМЕР_1 . 25.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 письмово повідомив ОСОБА_1 про те, що її чоловік - солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі н.п. Фанасєєвка Курської області РФ.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 30.09.2024 року на Гельмязівському кладовищі.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заявниця не може реалізувати своє право на отрмання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця та можливих інших виплат, що пов`язані з проходженням військової служби ОСОБА_2 , і за таких обставин змушена була звернутись до суду.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2025 заяву задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу у період із 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що заявницею належним чином доведено факт її спільного проживання з ОСОБА_2 , починаючи із 01.01.2004 і по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції представник Міністерства оборони України Кучма А. Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи а висновки, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що сам по собі факт перебування заявниці з загиблим у близьких стосунках не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки заявницею не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Скаржник наголошує на тому, що надані заявницею фотокартки не можуть слугувати належним доказом по справі, оскільки з них неможливо встановити, які особи зображені на цих фотокартках та коли саме були зроблені ці фотознімки, а покази свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Зазначає, що жодні надані заявницею докази не підтверджують факту її спільного проживання із загиблим ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сліпенюк В. В.зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, в тому числі з врахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Верховного Суду, а скаржником не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності цього рішення та порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 01.10.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились 15.05.1993, про що Гельмязівської сільською радою Золотоніського району Черкаської області вчинено відповідний актовий запис № 14, після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 . Тут же вказані відомості про розірвання шлюбу: 11.07.2000 року шлюб між подружжям розірвано, дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 (а.с.13-14).

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_2 від 01.10.2024 року) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 52 роки, про що вчинено відповідний актовий запис № 763. Місце смерті Російська Федерація, Курська область, місто, селище (село) Фанасєєвка (а.с.29).

Як вбачається із сповіщення сім`ї № 58 від 25.09.2024 року, адресоване ОСОБА_1 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 зі скорботою повідомив, що її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 в районі н.п. Фанасєєвка Курської області РФ (а.с.31).

Згідно з довідкою адміністратора відділу ЦНАП виконкому Гельмязівської сільської ради від 02.10.2024 року за вих. №854 ОСОБА_2 похований 30.09.2024 року на Гельмязівському кладовищі за адресою: АДРЕСА_2 , поховання здійснила ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до довідки адміністратора відділу ЦНАП виконкому Гельмязівської сільської ради від 15.01.2025 року за вих. № 33 буряк Віра леонідівна, ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали як одна сім`я за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Із змісту заяви ОСОБА_9 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно їй для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

При цьому частиною першою статті 16-1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до пункту четвертого статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту першого статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

За такого встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці із загиблим військовослужбовцем має для неї юридичне значення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі №372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, зважаючи на те, що нею належним чином доведено факт спільного проживання з ОСОБА_2 , починаючи із 01.01.2004 року по день його смерті.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталих відносин, притаманних саме подружжю, а саме щодо спільного їх проживання, що підтверджено як наданими в суді першої інстанції поясненнями свідків, які добре знали заявницю та ОСОБА_2 за місцем проживання та роботи, поясненнями їх трьох спільних дітей, так і письмовими доказами свідоцтвами про народження дітей; свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 ; сповіщенням сім`ї від 25.09.2024 № 58; довідкою адміністратора відділу ЦНАП виконкому Гельмязівської сільської ради від 02.10.2024 року № 854 про поховання ОСОБА_2 ; довідкою адміністратора відділу ЦНАП виконкому Гельмязівської сільської ради від 15.01.2025 р. № 33 про спільне проживання заявниці та ОСОБА_2 .

Доказів, які б спростовували обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю саме у вказаний період, заінтересованою особою не надано та судами першої і апеляційної інстанції не встановлено.

За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2025 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати у виді судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 01.07.2025.

Суддя-доповідач

Судді