Справа № 137/1727/24
Провадження № 22-ц/801/1368/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 рокуСправа № 137/1727/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року, ухвалене суддею Гопкіним П.В. в с-щі Літин, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором №3798890 від 10 березня 2021 року у розмірі 19 785,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено договір №3798890, відповідно до умов якого кредит надано у розмірі 6 000 гривень зі сплатою процентів в розмірі 1,9% в день. Кредитний договір також передбачає строк його пролонгації та автопролонгації.

04 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №04-02-01/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором №3798890.

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023/01, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги ТОВ «Коллект Центр», у тому числі за договором №3798890 від 10.03.2021.

З моменту отримання позивачем права вимоги до відповідача жодних додаткових нарахувань штрафних санкцій та процентів не здійснювалося.

Оскільки відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, загальний розмір заборгованості становить 19 785,86 грн, з яких: 6000 грн -заборгованість за тілом кредиту; 13 680 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 96 грн - інфляційні збитки; 9,86 грн - 3% річних.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 19 785,86 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, 2422,40 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 9 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що 11 травня 2021 року нею було сплачено на погашення заборгованості 3 648 гривень, а 09 червня та 08 липня 2021 року по 3 306 гривень, тобто заборгованість нею сплачено у повному обсязі. Вона є дружиною військовослужбовця, а тому в силу п. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за наявності прострочення виконання зобов`язання нарахування штрафних санкцій, відсотків та пені є незаконним. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно із правами, встановленими цим законом є нікчемними. Керуючись своїм правом, передбаченим ч. 5 ст. 137 ЦПК України вона просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Коллект Центр» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 10 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №3798890 про надання споживчого кредиту.

Згідно умов кредитного договору:

- сума кредиту (загальний розмір) складає 6 000 грн (п.1.3. Кредитного договору);

- строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору, а строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п.1.4. Кредитного договору);

- стандартна процентна ставка становить 1,90% в день (п.1.5. Кредитного договору) (а.с.7-8).

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надало відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором (а.с. 119-120).

Також 10 березня 2021 року ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с.9).

04 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги до позичальників, а ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить ТОВ «Авентус Україна» і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між ТОВ «Авентус Україна» і боржниками. За цим Договором ТОВ «Вердикт Капітал» одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається (а.с.13-15).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 3798890 від 10 березня 2021 року на загальну суму 19 680 грн (6 000 грн заборгованість за кредитом; 13 680 грн - заборгованість за процентами) (а.с. 16-18).

Також 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» належні його, а ТОВ «Коллект Центр» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників, зазначених у додатках до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них (а.с.19-22).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №3798890 від 10 березня 2021 в розмірі 19 785,86 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 13 680,00 грн.; інфляційні збитки - 96,00 грн.; 3% річних - 9,86 грн. (а.с. 23 на звороті).

04 лютого 2025 року у відповідь на відзив відповідачки стороною позивача надано підтвердження видачі на платіжні картки клієнтів онлайн кредитів, право вимоги яким було передано ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 83-88) зокрема, щодо карти № НОМЕР_1 .

Згідно інформації отриманої судом на виконання ухвали від АТ КБ «Приватбанк» (а.с.119-120) банківська карта з номером НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Також міститься інформація про зарахування переказу на карту 10 березня 2021 року коштів у сумі 6 000,00 грн.

За розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором в загальному розмірі становить 19 785,86 грн: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 680 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 96 грн - інфляційні збитки; 9,86 грн - 3% річних.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення коштів та сплати процентів не виконала, ТОВ «Коллект Центр», як новий кредитор, звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом норми статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2статті 639 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Всупереч умов укладеного договору №3798890 про надання споживчого кредиту від 10 березня 2021 року зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу(фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З положень ч. 13 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України слідує, що обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру заборгованості покладається на позивача, а відповідач, у разі заперечень щодо обставин, викладених у позові, повинен спростувати наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розмір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Кредитний договір, укладений між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором, а також укладені послідуючі договори факторингу, кінцевим кредитором за яким є ТОВ «Коллект Центр», у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд першої інстанції, встановивши, що у цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором позики, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що 10 березня 2021 року між останньою та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту №3798890, а також, що 04 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» і 21 листопада 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено догові відступлення прав вимоги.

Так само ОСОБА_1 не заперечується факт отримання кредитних коштів та користування ними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що заборгованість перед первісним кредитором, а відтак і перед послідуючими у неї взагалі відсутня, оскільки нею було сплачено наступні платежі: 11 травня 2021 року - 3 648 грн; 09 червня 2021 року 3 306 грн; 08 липня 2021 року 3 306 грн, на підтвердження чого надала копії квитанцій.

Встановлено, що на підтвердження розміру заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості, який узгоджується із наданою АТ КБ «ПриватБанк» випискою по рахунку ОСОБА_1 ..

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа(форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

З аналізу наданого позивачем розрахунку та банківської виписки слідує, що при визначенні розміру заборгованості враховані кошти, сплачені ОСОБА_1 11 травня, 09 червня та 08 липня 2021 року на загальну суму 10 260 гривень.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

ОСОБА_1 не проаналізувала надані позивачем докази на підтвердження розміру заборгованість та її складових, про вказані обставини в суді першої інстанції не зазначала.

Тобто ОСОБА_1 не довела належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами не спростувала.

Зазначаючи про прийняття 21 листопада 2023 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення регулювання ринків фінансових послуг» та цитуючи його окремі положення ОСОБА_1 не зазначає, які саме висновки суду першої інстанції вказані норми спростовують та не проектує їх на правовідносини у даній справі.

У зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості самостійно, на власник розсуд, співставити наведені норми із обставинами даної справи.

Не зрозумілою також є позиція ОСОБА_1 з приводу аналізу положень Закону України «Про споживче кредитування» на предмет несправедливості та нікчемності умов договору.

Так, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується вимог щодо нарахування пені, яку позивач не нараховував.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вимог про стягнення комісії позивач не заявляв, а тому досліджувати договір на предмет нікчемності його вимог в цій частині підстав не має.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Разом з тим, вказані положення визначені не в пункті 3, а в пункті 15 цієї статті, і вони не діяли на момент укладення кредитного договору та визначення розміру заборгованості (у такій редакції діють з 18 травня 2024 року).

Також не заслуговують на увагу доводи щодо розміру витрат на правничу допомогу і клопотання ОСОБА_1 про зменшення їх розміру, оскільки встановлено, що ТОВ «Коллект Центр» у позовній заяві заявило вимогу про вирішення питання судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, та додало до позовну докази на підтвердження їх розміру.

У п. 3 ч. 3 ст. 178 ЦПК України зазначено, що відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті.

ОСОБА_1 , подаючи до суду першої відзив на позов, не заперечила щодо заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу. Клопотань про зменшення їх розміру у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не заявляла.

Відтак, зважаючи на позицію відповідачки, суд першої інстанції стягнув з неї витрати на правничу допомогу у розмірі, заявленому до стягнення позивачем.

Враховуючи викладене, підстав розглядати вказані доводи немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета