Справа № 522/4884/25
Провадження №2-з/522/232/25
УХВАЛА

24 червня 2025 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозовій О.В.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нерухомого майна, визнання іпотечного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нерухомого майна, визнання іпотечного договору недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 522/4884/25 надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П.

В позові, позивач просив про визнання за ним права власності на частину нерухомого майна, а саме частину земельної ділянки та частини житлового домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання іпотечного договору недійсним (без випуску заставної) від 20.04.2018 року, про зняття заборони відчуження на земельну ділянку 12 та на житлове домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та виключення з реєстру записів про іпотеку та обтяження.

Одночасно з позовом до суду надійшла заява від ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нерухомого майна, визнання недійсним іпотечного договору, зняття заборон та виключення записів про іпотек. Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, в тому числі нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, кадастровий номер :29:004:0017, площею 0,076 га, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 01) та житлове домоволодіння, загальною площею 110,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01).

Накладено арешт на наступне нерухоме майно:

земельну ділянку, кадастровий номер :29:004:0017, площею 0,076 га, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 01);

житлове домоволодіння, загальною площею 110,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01).

02 квітня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Бочаровим А.В. подано клопотання про зустрічне забезпечення.

Представник відповідача проситьзастосувати зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Одеси грошові кошти в розмірі 1 742 000 (один мільйон сімсот сорок дві тисячі) гривень не пізніше п`яти днів з дня постановлення судом ухвали про зустрічне забезпечення.

В обґрунтування необхідності застосування зустрічного забезпечення представник відповідача послався на те, що 20.04.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір позики на суму 3 484 000 грн. 00 коп.

Оскільки, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки від 20.04.2018 року, який був укладений між відповідачами, це може призвести до неможливості виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики. Сума зустрічного зобов`язання у розмірі 1 742 000 грн. є половина суми від розміру позики, визначеної у договорі позики від 20.04.2018 року.

Позивачем через електронний суд було подано заперечення на клопотання про зустрічне забезпечення, в якому просила відмовити з підстав викладених.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не є власником об`єктів нерухомості щодо яких вжиті заходи забезпечення позову, а також те, що не порушуються його права за договором іпотеки. Предметом позовних вимог не є договір позики від 20.04.2018 року, що не призводить до порушення прав відповідача та позивач не повинен вносити грошові кошти на виконання цього договору по цій справі.

Відповідачем - ОСОБА_3 не подано письмових заперечень на клопотання представника ОСОБА_1 .

Суд, ознайомившись зі змістом вказаної заяви, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Згідно з ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Отже, з наведеного вбачається, що зустрічне забезпечення є гарантією відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, а невжиття заходів як забезпечення позову, так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд враховує, що заходи зустрічного забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, згідно з якою суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Суд відхиляє міркування представника відповідача, про необхідність внесення на депозит суду грошові кошти у розмірі 1742000 грн. в якості зустрічного забезпечення по даній справі, оскільки представник відповідача зустрічне забезпечення розглядає як гарантування виконання договору позики від 20.04.2018 року. Оскільки, договір позики від 20.04.2018 року не є предметом позовних вимог суд, вимоги відповідача є такими, що не підлягають задоволенню.

Відтак, в контексті вказаних положень закону, особа, звертаючись до суду із заявою про зустрічне забезпечення, повинна аргументувати та довести відповідними доказами в порядку ст. ст. 76-81 ЦПК України наявність можливості заподіяння збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про зустрічне забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторін, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про зустрічне забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про зустрічне забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до зустрічного забезпечення позову. У вирішенні питання про зустрічне забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до зустрічного забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З наведених аргументів у клопотанні та доказів по даній справі, суд приходить до висновку, що обставин, які б свідчили про необхідність обов`язкового зустрічного забезпечення позову, визначених положеннями ч. 3 ст. 154 ЦПК України, представник відповідача не навів.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач зазнає збитків, оскільки вжиті заходи забезпечення позову обмежують його права та інтереси, позбавляючи її права розпоряджатися належним йому майном на праві власності, судом також до уваги не приймаються, з огляду на те, що самі по собі заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду в разі задоволення позову. А тому, суд розцінює такі твердження відповідача, а також твердження про те, що вжиті заходи забезпечення позову впливають на матеріальний стан відповідача і їх застосування може завдати останній значних збитків, не відповідає дійсності, оскільки застосування заходів забезпечення позову не призводять до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки вказане твердження представника відповідача є лише його припущенням.

Отже, приймаючи до уваги, що позивач має зареєстроване місцезнаходження на території України, враховуючи зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача, не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, враховуючи відсутність доказів завдання відповідачу збитків, внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, а також те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів зустрічного забезпечення позову.

Вищенаведене у сукупності є підставою для відмови у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.. ст.. 154, 260, 261 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 адвоката Бочарова А.В. про застосування заходів зустрічного забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання її повного тексту.

Суддя: