Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7351/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/7351/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 6354290 в розмірі 56916,00 грн, з яких: 18000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 38916,00 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 4149944 в розмірі 133770,00 грн, з яких: 24500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 109270,00 грн заборгованість за відсотками; за договором позики № 76611952 в розмірі 36487,50 грн, з яких: 10 500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 25987,50 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 20781-12/2023 в розмірі 8000,00 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 6000,00 грн заборгованість за відсотками, а всього на загальну суму 235173,50 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову зазначало, що 22.10.2023 року між ТОВ "Маніфою" та ОСОБА_2 укладено договір позики №6354290, який підписано електронним підписом. 11.01.2024 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №11-01/2024, відповідно до якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за договором позики №6354290 від 22.10.2023 року. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, станом на 15.05.2024 року має заборгованість за договором позики №6354290 від 22.10.2023 року в розмірі 56916,00 грн., з яких: 18000,00 грн. сума заборгованості за основним боргом, 38916,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

15.11.2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_2 укладено договір позики №76611952. 14.06.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за договором позики №76611952 від 15.11.2023 року. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, має заборгованість за договором позики №76611952 від 15.11.2023 року в розмірі 36487,50 грн., з яких: 10500,00 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 25987,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.

18.11.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №4149944. 27.06.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №27062024, відповідно до якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за кредитним договором №4149944 від 18.11.2023 року. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, має заборгованість за кредитним договором №4149944 від 18.11.2023 року в розмірі 133770,00 грн., з яких: 24500,00 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 109270,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

12.12.2023 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №20781-12/2023. 29.04.2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №29042024, відповідно до якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за кредитним договором №20781-12/2023 від 12.12.2023 року. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, має заборгованість за кредитним договором №20781-12/2023 від 12.12.2023 року в розмірі 8000,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - сума заборгованості за основним боргом, 6000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором позики №6354290 від 22.10.2023 року в розмірі 34146,00 грн, станом на 09.02.2024 року; заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4149944 від 18.11.2013 року в розмірі 133770,00 грн, станом на 27.06.2024 року; заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №20781-12/2023 від 12.12.2024 року в розмірі 8000,00 грн, станом на 29.04.2024 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати в розмірі 2610,42 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення яким стягнути із неї заборгованість за договором позики № 6354290 від 22.10.2023 в розмірі 21600,00 грн, заборгованість за кредитним договором №4149944 від 18.11.2023 в розмірі 29400,00 грн; заборгованість за кредитним договором № 20781-12/2023 від 12.12.2024 в розмірі 2400,00 грн. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не заперечує факту укладення кредитних договорів та отримання грошових коштів, разом з тим, не можна погодитися із нарахованими відсотками за користування кредитними коштами, так як такий розмір є надмірним. Встановлення відсоткових ставок за укладеними кредитними договорами є несправедливими умовами договору, оскільки такий розмір є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, передбачення у договорі такого високого розміру відсоткової ставки порушує принцип рівності сторін договору та порушує права споживача. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині на законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо договору про надання фінансового кредиту № 20781-12/2023 від 12 грудня 2023 року.

12 грудня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 20781-12/2023, відповідно до умов якого, відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування.

Згідно п. 1.2 договору кредит надано на строк 120 днів; дата погашення кредиту 09.04.2024. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредитування, визначеного у п. 1.2 договору.

Згідно з п.1.6 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта на реквізити платіжної картки № 5168-75ХХ- ХХХХ-5583.

Договір про надання фінансового кредиту № 20781-12/2023, паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_2 електронним підписом НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.09.2024 за ОСОБА_2 нарахована заборгованість у розмірі 8000,00 грн, яка складається із: 2 000,000 грн - заборгованості за тілом кредиту та 6000,00 грн - заборгованості за відсотками.

У позовній заяві, ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що 29 квітня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29042024, відповідно до умов якого, ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Разом з тим, у матеріалах цивільної справи наявний договір факторингу №29042024-1 від 29.04.2024 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Стар Файненс Груп».

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду першої інстанції доказів на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №20781-12/2023 від 12.12.2023 на підставі договору факторингу №29042024, який не було долучено до матеріалів справи.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20.

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17).

Оскільки позивачем не доведено переходу до нього прав вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 20781-12/2023 від 12.12.2023 укладеного між ТОВ "Аванс Кредит" та ОСОБА_2 , то рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову в цій частині.

Щодо договору позики № 6354290 від 22 жовтня 2023 року.

Встановлено, що між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 22 жовтня 2023 року укладено договір позики № 6354290, відповідно до умов якого, відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 18000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та остання зобов`язувалася повернути позику та сплатити проценти за користування.

Згідно п. 2.3.4. договору кредит надано на строк 80 днів; дата погашення кредиту 10.01.2024. Базова процентна ставка становить 2,49% в день, основна процентна ставка 3,0% вдень застосовується протягом усього строку позики.

Відповідно до п.2.5. Договору, позика надається позичальнику в день підписання договору сторонами шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської карти) № НОМЕР_2 .

Договір позики № 6354290 підписаний ОСОБА_2 електронним підписом d61947.

Додатковою угодою №1 від 21.11.2023 до договору позики №6354290 сторони погодили продовжити строк позики до 09 лютого 2024 року. Додаткова угода підписана ОСОБА_2 електронним підписом НОМЕР_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 09.02.2024 за ОСОБА_2 нарахована заборгованість у розмірі 34146,00 грн, яка складається з 18000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 16146,00 грн заборгованості за відсотками.

11 січня 2024 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №11-01/2024, відповідно до якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за договором позики №6354290 від 22.10.2023 року.

До договору долучено витяг з реєстру боржників №4 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність договору позики № 6354290 від 22.10.2023 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Маніфою».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 підтвердила факт укладення вищевказаного договору позики. Із розрахунку заборгованості вбачається заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18000,00 грн, заборгованість за відсотками 16146,00 грн. Відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися у межах строку дії договору за відсотковою ставкою, яка погоджена сторонами договору.

Враховуючи вищенаведене, у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики №6354290 від 22.10.2023, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_2 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Отже, відповідачка уклала договір позики та підписала його у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_2 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування позикою, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що розмір заборгованості по нарахованих відсотках за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», то таке посилання є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 6354290 від 22.10.2023 в розмірі 34146,00 грн, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Щодо договору про надання споживчого кредиту №4149944 від 18 листопада 2023 року.

18 листопада 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №4149944, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 24500,00 грн на строк 360 днів зі сплатою 2,00 % (стандартна процентна ставка) в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою - 200900,00 грн. За стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду зниженої ставки 192815,00 грн.

Договір, додаток до договору та паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_2 НОМЕР_4 .

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 27.06.2024 за ОСОБА_2 нарахована заборгованість у розмірі 133770,00 грн, яка складається із: 24500,00 грн - заборгованості за основною сумою боргу та 109270,00 грн - заборгованості за відсотками.

27 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27062024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

До договору долучено Акт прийому-передачі реєстру боржників від 27.06.2024 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу від 27.06.2024, згідно якого, заборгованість за договором №4149944 складає 133770,00 грн.

Так із розрахунку заборгованість вбачається, що з 18.11.2023 по 17.12.2023 відсоткова ставка нараховувалася у розмірі 0,9% вдень, з 18.12.2023 по 27.06.2024 відсоткова ставка нараховувалася 2% вдень .

Разом з тим, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, тобто після укладення договору №989239 від 15 квітня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» визначено, що положення ч. 5 ст. 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Вбачається, що з 24.12.2023 ТОВ «Лінеура Україна» нараховувало відсоткову ставку у розмірі 2% вдень, що відповідає ЗУ «Про споживче кредитування», проте, нарахування по вказаній відсотковій ставці було здійснено до 27.06.2024, що є помилковим, оскільки нарахування відсоткової ставки у розмірі 2% необхідно було здійснювати до 22.04.2024 (120 днів), а з 23.04.2024, відповідно до внесених змін до вищевказаного Закону, необхідно було нараховувати заборгованість за відсотковою ставкою 1,5 % вдень до 27.06.2024 року.

Відтак, відповідно п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», заборгованість за відсотками, згідно договору споживчого кредиту становить 93 100,00 грн із розрахунку: з 18.11.2023 по 17.12.2023 заборгованість становила 6615,00 грн та нараховувалася за відсотковою ставкою 0,9 % вдень; з 18.12.2023 по 22.04.2024 заборгованість становила 62230,00 грн та нараховувалася за відсотковою ставкою 2,0% вдень; із 23.04.2024 по 27.06.2024 заборгованість за відсотками становить 24255,00 грн та нараховувалася за відсотковою ставкою 1,5% вдень, а всього: 6615,00 грн + 62230,00 грн + 24255,00 грн = 93100,00 грн.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованість за договором споживчого кредиту №4149944 від 18.11.2013 року в розмірі 133770,00 грн підлягає зміні із зменшенням суми стягнутої заборгованості із 133770,00 грн до 117600,00 грн, з яких: 24500,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 93100,00 грн заборгованість за відсотками.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно статті 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено на 64,5%, відтак із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2275,30 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 13,7%, тому із ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за звернення із апеляційною скаргою у розмірі 536,45 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 20781-12/2023 від 12.12.2023 року в розмірі 8000,00 грн та судового збору скасувати.

Відмовити у задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 20781-12/2023 від 12.12.2023 року в розмірі 8000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4149944 від 18 листопада 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованість із 133770,00 грн до 117600,00 грн, з яких: 24500,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 93100,00 грн заборгованість за відсотками.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором позики № 6354290 від 22.10.2023 в розмірі 34146,00 грн залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2275,30 грн судового збору за звернення до суду із позовом.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 536,45 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.

Головуючий

Судді