Справа № 522/8838/16-ц
Провадження № 4-с/522/61/25
УХВАЛА

27 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

учасники справи в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Шпорта Володимира Михайловича та в.о. заступника начальника відділу Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Горбенка Микити Олеговича,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії Державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Шпорта Володимира Михайловича, у якій просить суд:

1. Визнати оскаржувану бездіяльність, що виразилась у відмові скасувати постанову про арешт майна від 27.12.2018 в рамках виконавчого провадження № 57278279, розпочатого на підставі виконавчого листа № 522/8838/16-ц від 05.04.2018 з боку державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Шпорта Володимира Михайловича та в.о. заступника начальника відділу Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Горбенка Микити Олеговича неправомірними і зобов`язати їх усунути порушення;

2. Зобов`язати державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Шпорта Володимира Михайловича та в.о. заступника начальника відділу Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Горбенка Микиту Олеговичу винести постанову про скасування постанов про арешт майна від 27.12.2018.

В обґрунтування скарги зазначає, що на виконанні Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі перебуває виконавче провадження № 57278279, розпочате на підставі виконавчого листа № 522/8838/16-ц від 05.04.2018, виданого за результатами розгляду Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи № 522/8838/16-ц.

У квітні поточного року, вирішуючи питання про вступ до спадщини, скаржнику стало відомо про те, що 27.12.2018 в рамках виконавчого провадження № 57278279 винесено постанову про арешт його майна.

Для вирішення питання зняття арешту з належного йому майна скаржник звернувся до державного виконавця Хаджибейсько відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Володимира Шпорта В. з вимого роз?яснити ситуацію та підстави для прийняття такого рішення, на що отримав відповідь, що для вирішення цього питання необхідно провести розрахунки отриманих доходів та сплачених аліментів. Також останній відмовився надсилати відповідні запити до установ, де скаржник працював, через що вказану інформацію довелось збирати самостійно.

30.04.2025 отримавши необхідні дані, ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про проведення розрахунку та скасування постанови від 27.12.2018 про арешт майна.

17.05.2025 засобами поштового зв?язку була отримана відповідь за № 7581 від 15.05.2025 за підписом в.о. заступника начальника Хаджибейського відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Микити Горбенка, виконавцем якої є державний виконавець Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Володимир Шпорт, з якої слідує, що проведеним останнім розрахунком станом на 15.05.2025 встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а наявна переплата у сумі 44 917,36 грн.

Разом з цим, у задоволенні вимоги про скасування постанови про арешт майна від 27.12.2018 відмовлено з посиланням на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, вказана норма закону містить п. 7 ч. 4, згідно якого погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, є підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Враховуючи викладене, а також те, що скаржник є добросовісним платником аліментів вже протягом 8 років, що документально підтверджено державним виконавцем у листі за № 75879 від 15.05.2025, а також те, що відсутня будь-яка заборгованість, вважає, що неправомірною бездіяльністю державної виконавчої служби грубо порушуються його права.

Ухвалою суду від 21.05.2025 скаргу прийнято до розгляду.

04.06.2025 від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли заперечення по справі, у яких зазначено, що скарга є необґрунтованою, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Також вказано, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження за реєстраційним номером ВП № 57278279 з примусового виконання виконавчого листа № 522/8838/16-ц від 05.04.2018, який видав Приморський районний суд м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 01.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що відкрите 24.09.2018.

Станом на 27.12.2018 заборгованість зі сплати аліментів становила 137 982,72 грн, з урахуванням даної обставини, державним виконавцем було накладено на боржника тимчасові обмеження, що передбачені ст. 71 Закону України«Про виконавче провадження», накладено арешти на все майно боржника, внесено записи про обтяження до ДРРП на нерухоме майно та до ДРОРМ.

Станом на 30.06.2022 заборгованість зі сплати аліментів була погашена боржником у повному обсязі, таким чином державним виконавцем було припинено чинність тимчасових обмежень, що передбачені ст. 71 Закону України«Про виконавче провадження».

Станом на 15.05.2025 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

02.05.2025 до Відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, у додатку до заяви, а саме довідки з останнього місця роботи зазначено, що він звільнений з роботи 14.06.2024.

Згідно даних Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України боржник ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 не працює. Згідно відповіді на запит до Міністерства внутрішніх справ України: відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

15.05.2025 Відділом була надана відповідь, згідно якої на даний час виконавчий лист № 522/8838/16-ц від 05.04.2018, який видав Приморський районний суд м. Одеси знаходиться на примусовому виконанні до 16.09.2028, тому відсутні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини згідно вимог статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов?язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦІК України судові рішення, що набрали законної сили, обов?язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов?язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Передумовою застосування пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, по-перше, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, по-друге, існування іншого способу забезпечення виконання рішення ніж звернення стягнення на майно боржника.

Скаржник не надав докази на підтвердження неспівмірності вартості майна, на яке накладено арешт, сумі коштів, які підлягають сплаті ним на виконання рішення про стягнення аліментів.

Арешт на майно боржника було накладено державним виконавцем у зв?язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, відомості про працевлаштування боржника, докази наявності в нього щомісячного стабільного доходу на час подання заяви про зняття арешту з його майна в матеріалах виконавчого провадження відсутні, транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Під час примусового виконання виконавчого провадження з дня відкриття сплата аліментів проводиться скаржником не регулярно, що призводить до виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно з частиною п?ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19 та від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21.

На момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні скарги просить відмовити в повному обсязі.

10.06.2025 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості особи, дії якого оскаржуються в.о. заступника начальника відділу Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Горбенка Микиту Олеговича у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Шпорта Володимира Михайловича.

27.06.2025 сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи повідомлених про розгляд справи, не здійснювалось.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо скасування заходів примусового виконання, застосованих при примусовому виконанні АСВП 57278279, зокрема щодо не зняття арешту з належного йому майна, ОСОБА_1 посилався на відсутність заборгованості зі сплати аліментів і вказував на наявність підстав для зняття арешту з його майна.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, оскільки боржник мав заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці.

У той же час судом встановлено, що боржник не отримує заробітної плати, не має рахунків в банківських установах, доказів наявності в нього щомісячного стабільного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, ні державному виконавцеві, ні суду не надано.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16 (провадження № 61-473св21), зроблено висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19 та від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21.

На момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення представника боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак підстави для задоволення скарги відсутні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2023 у справі № 607/3711/15-ц та від 29.01.2024 у справі № 645/2710/17.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Шпорта Володимира Михайловича та в.о. заступника начальника відділу Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Горбенка Микити Олеговича відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 27.06.2025.

Суддя І.А. Павлик