РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2025 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Книш О.М.,

представника відповідача - адвоката Кравчук С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради Хмельницької області, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначив, що з 2008 року він перебував у цивільному шлюбі із відповідачкою і у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року з відповідача стягуються щомісячно аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. (по 500 грн. на кожну дитину), починаючи з 22 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. З 2016 року позивач та відповідачка припинили фактичне спільне проживання однією сім`єю. З 2022 року діти перебувають повністю на утриманні батька, так як ОСОБА_2 через злочинний спосіб життя перебувала у місцях позбавлення волі за незаконне розповсюдження наркотичних речовин. Фактично діти проживають з бабусею (матір`ю відповідачки), так як позивач призваний на військову службу по мобілізації. Відповідачка участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, матеріальної допомоги не надає. Умисно ведучи протиправний спосіб життя, відповідачка наражала дітей на небезпеку. Доглядом дітей займалися батько ОСОБА_1 та матір відповідачки. ОСОБА_2 ухилилася і станом на сьогоднішній день не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх синів, їх підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання ними освіти.

Представник відповідача подала відзив на позов. У відзиві зазначила, що відповідач позов не визнає. Так, станом на 18 грудня 2024 року сума заборгованості позивача по сплаті аліментів, які він зобов`язаний сплачувати згідно рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року, становить 119 447 грн. 3 червня 2023 року позивачка була затримана та відносно неї винесені вироки суду. з 24 липня 2024 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі. Тобто, в період з червня 2023 року існують об`єктивні причини неможливості перебування ОСОБА_2 разом із дітьми. Однак, в цей період відповідачка піклується про дітей, цікавиться їхнім навчанням, життям, здоров`ям тощо. Факт проживання дітей із ОСОБА_2 та перебування дітей на її утриманні підтверджується розрахунком заборгованості, актами про проживання дітей по АДРЕСА_1 . Будь-яких протиправних дій стосовно своїх дітей ОСОБА_2 не вчиняла. Відповідачка зареєстрована разом із дітьми в будинку її матері по АДРЕСА_2 . Фактично відповідачка проживає разом із дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , де і наразі проживають діти разом із матір`ю відповідачки. Зазнчила, що метою звернення позивача із позовом про позбавлення батьківських прав є звільнення із військової служби. Відповідачка перебувала під вартою з червня 2023 року по липень 2024 року, після цього проходить військову службу. Діти з батьком не проживають та його утриманні не перебувають. Діти залишилися проживати у цей період зі своєю бабусею, всі витрати на них здійснює ОСОБА_2 . Декларацію про вибір лікаря укладала мати дітей ОСОБА_5 . Діти регулярно відвідують школу, доглянуті, охайні. Висновком Хмельницького міського центру соціальних служб визначено прихильність дітей до матері. Вважає, що вимога позивача про позбавлення матері батьківських прав суперечить інтересам дітей на повноцінну сім`ю. Зазначила, що із позовом про стягнення аліментів на дітей може звертатися той із батьків, з ким проживає дитина та хто здійснює її утримання. Однак, діти з позивачем не проживають, не перебувають на його утриманні, тому підстав для стягнення аліментів із позивача також немає. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування ради Хмельницької міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Хмельницької міської ради (29000, м. Хмельницький, вул. Грушевського, 88) а.с. 121-122.

На адресу суду від представника відповідача - адвоката Кравчук С.П. надійшла заява про стягнення понесених судових витрат. У заяві зазначила, що 18 листопада 2024 року між адвокатом Кравчук С.П. та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги. Адвокатом Кравчук С.П. надано правничу допомогу ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн., що підтверджується довідками адвоката Кравчук С.П. Просила суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що в період фактичних шлюбних відносин у позивача та відповідача народилося двоє дітей. Спочатку вони проживали спільно, а в 2020 році відповідачка знайшла собі інше житло. Відповідачка стала на злочинний шлях та була засуджена за збут наркотичних речовин. Діти були не доглянуті, проживали із мамою в гаражі. Дітьми опікувався позивач. ОСОБА_2 наражала постійно дітей на небезпеку, ведучи антигромадський спосіб життя, ночами залишала дітей одних вдома. Батько дітей (позивач) хотів забрати дітей до себе, але його мобілізували. Відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не надає рахунки, на які державна виконавча служба змогла б перерахувати сплачені позивачем аліменти. Позивач заводив дітей до школи, повністю забезпечував. В службу у справах дітей із скаргами на її матері дітей він не звертався. Зазначила, що мати дітей та бабуся умисно налаштували дітей проти батька, позивач не знав про місце проживання своїх дітей, які підтвердили в судовому засіданні факт їхнього проживання в гаражі. Ствердила суду, що виплати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. відшкодуванню не підлягають, адже довідки про отримання грошових коштів, що надані представником відповідача, не є належними і допустимими доказами, має бути надана квитанція про сплату коштів, касовий чек або прибутковий касовий ордер.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що одного разу діти йому пояснили, що їхня мати перебуває в стані сп`яніння. Певний проміжок часу діти проживали в гаражі разом із невідомим чоловіком, який наносив ОСОБА_2 тілесні ушкодження. Зазначив, що в дітей були ключі від його квартири. Ствердив суду, що відповідачка разом із своєю матір`ю забороняють йому спілкуватися із дітьми.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову. Суду пояснила, що позовна заява є необґрунтованою, підстави для позбавлення батьківських прав відсутні. Зазначила, що діти проживають разом із матір`ю з 2016 року. Навіть після свого затримання в червні 2023 року та перебування під вартою, відповідачка спілкувалася з дітьми, робила уроки, переказувала грошові кошти. З 24 липня 2024 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, тому це є об`єктивною причиною їхнього спільного не проживання. Позивачем не надано суду доказів вчинення матір`ю протиправних дій відносно дітей. Відповідачка матеріально підтримує дітей, діти відвідують школу, охайні, одягнені тощо. Позивачем не надано доказів його спільного проживання із дітьми та їхнього утримання. Мати дітей укладала декларації із сімейним лікарем. Із заявами до поліції про протиправні дії матері позивач не звертався. Отже, позивачем не доведено порушення відповідачкою вимог статті 164 СК України. На її переконання, вона надала належні та допустимі докази, які підтверджують факт надання нею правничої допомоги відповідачці в розмірі 15 000 грн.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Суду пояснила, що діти перебувають на її утриманні, на обліку в лікарів вона не перебуває. Під час її затримання діти були вдома з її мамою. Коли вона була відсутня, то діти весь час були з бабусею. Позивач аліменти не сплачував, її мати над дітьми опіку не оформляла. Вона постійно спілкується із дітьми та переказує грошові кошти. Про затримання вона не повідомляла позивача. Вона не заперечувала щодо спілкування батька із дітьми. В 2022 році вона протягом 2 тижнів проживала в гаражі, в якому створені необхідні умови, а саме: є ліжко, опалення тощо. Воду вони привозили, а приймали душ в сусідки. 3-4 рази на тиждень вона спілкується із дітьми Діти займаються футболом, плаванням. Вона заводила дітей до школи, декларації з сімейним лікарем укладала теж вона.

Представники третіх осіб належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Від органу опіки та піклування Хмельницької міської ради надійшла заява про розгляд справи та його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого записано: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 ( а.с. 7). ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьками якого записано: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с. 8). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 26 листопада 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований 29 грудня 2010 року в АДРЕСА_2 (а.с. 104). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 26 листопада 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований 29 грудня 2010 року в АДРЕСА_2 (а.с. 103). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 26 листопада 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована 12 березня 1990 року в АДРЕСА_2 (а.с. 102). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 26 листопада 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована 12 березня 1990 року в АДРЕСА_2 (а.с. 128). Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року вирішено стягувати щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. по 500 грн. на кожну дитину з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 22 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 69). 5 травня 2016 року державним виконавцем Марковою Ю.В. Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 з виконання виконавчого листа № 689/353/16-ц виданого 21 квітня 2016 року (а.с. 70). Відповідно до копії довідки військової частини НОМЕР_1 від 1 серпня 2024 року та копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 210 від 24 липня 2024 року солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 з 24 липня 2024 року (а.с. 77-78). Станом на 5 березня 2025 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 . Ця обставина підтверджується копією довідки В/Ч НОМЕР_2 від 05.03.2025р. (а.с. 79). Відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Ця обставина підтверджується копією листа НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 10.10.2024р. (а.с. 11-12).

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами від 18.12.2024р. державного виконавця Олени Перепелюк станом на грудень 2024 заборгованість ОСОБА_1 за аліментами становить 119 447 грн. (а.с. 75-76).

Згідно акту від 17 лютого 2025 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_1 , проживали разом з дідусем ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_9 ОСОБА_3 , 2010 р.н., та ОСОБА_4 , 2013 р.н., з грудня 2024 року по лютий 2025 року (а.с. 80).

Відповідно до акту від 17 квітня 2024 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_1 , проживали разом з дідусем ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_9 ОСОБА_3 , 2010 р.н., та ОСОБА_4 , 2013 р.н., з червня 2023 року по квітень 2024 року (а.с. 81).

Згідно із актом від 19 листопада 2024 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_1 , проживали разом з дідусем ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_9 ОСОБА_3 , 2010 р.н., та ОСОБА_4 , 2013 р.н., з травня по листопад 2024 року (а.с. 81 - зворот).

Відповідно до акту від 25 листопада 2024 року УМК «Дубове» за адресою: АДРЕСА_1 , проживали ОСОБА_2 разом із своїми дітьми: ОСОБА_3 , 2010 р.н., та ОСОБА_4 , 2013 р.н., з грудня 2021 року по жовтень 2022 року (а.с. 82).

Згідно із квитанцій Першого Українського Міжнародного Банку від 22 серпня 2024 року, 13 вересня 2024 року, 17 вересня 2024 року, 12 жовтня 2024 року, 13 листопада 2024 року, 22 листопада 2024 року ОСОБА_9 перераховувала грошові кошти на картковий рахунок своєї матері, ОСОБА_9 (а.с. 97-99).

Відповідно до листа КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Хмельницької міської ради № 1937 від 21.11.2024р. декларації про вибір лікарів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклала мати дітей ОСОБА_10 . ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при відвідування лікаря ОСОБА_11 супроводжувала мама ( ОСОБА_2 ) та бабуся ( ОСОБА_9 ), здоров`ям дітей теж цікавляться тільки вони. Батько дітей - ОСОБА_1 , звертався до лікаря ОСОБА_11 та цікавився станом дітей приблизно 5 років тому (а.с. 87-89).

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_12 ) та ОСОБА_13 розірвано. Прізвище ОСОБА_10 після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне - « ОСОБА_12 » (а.с. 95-96)

Згідно із довідками про участь матері учнів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шкільному житті дитини від 03.12.2024р. Комунального закладу загальної середньої освіти «Ліцей № 2 Хмельницької міської ради» учні ліцею № 2 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 регулярно відвідують заняття у школі, діти завжди охайні, доглянуті; за період навчання в закладі шкільним життям цікавиться бабуся ОСОБА_9 , спілкується з педагогами, відвідує батьківські збори. Мати дітей ОСОБА_2 контакти із школою не підтримує, із класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с. 90-91).

Відповідно до листа Хмельницького міського центру соціальних служб від 17 грудня 2024 року психологом центру, ОСОБА_16 , було проведено консультації із синами, згідно яких діти мають емоційну прив`язаність до матері, ОСОБА_2 (а.с. 92).

Згідно із витягу з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 417 від 27 березня 2025 року виконавчий комітет Хмельницької міської ради погодився з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 125).

А висновком органу опіки та піклування Хмельницької міської ради № 875/01-31 від 28 березня 2025 року встановлено недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 126-128).

Опитаний в судовому засіданні неповнолітній син сторін, ОСОБА_3 , повідомив суду, що він навчається у 8-Б класі Ліцею № 2 та станом на даний час він проживає разом із бабусею. Нещодавно спілкувався з мамою і з татом по телефону. На початку березня 2025 року мама приїздила до них у відпустку. Зазначив, що з мамою в нього кращі відносини, ніж з батьком. Він не хоче, щоб його мати позбавляли батьківських прав. До школи його збирали мати та бабуся. Не пам`ятає таких випадків, щоб мати ними не цікавилася. Бабуся не забороняла йому спілкуватися із батьком.

Опитаний в судовому засіданні неповнолітній син сторін, ОСОБА_4 , повідомив суду, що він навчається у 6 класі Ліцею № 2. Від початку війни він проживає разом із бабусею, дідусем та братом. Декілька днів тому він по телефону спілкувався із мамою та із тактом. Відносини із татом у нього нейтральні. Мама цікавиться його навчанням. Зазначив, що хоче проживати разом із мамою.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що із дітьми свого чоловіка вона познайомилася в кінці грудня 2022 року і до осені 2023 року вона бачила їх, адже вони проживали в одному дворі. Її чоловік після роботи ходив з дітьми на футбол. Зазначила, що протягом січня - лютого 2023 року бачила дітей, які були одягнені у брудні речі. На вихідні дні діти приходили до них. Одного разу перший вчитель ОСОБА_7 телефонувала та повідомляла, що дитини не було в школі. Одного разу вона виявила, що в ОСОБА_7 поганий стан ротової порожнини. Зазначила, що ОСОБА_2 неодноразово залишала дітей одних вдома, був такий період, що діти проживали в гаражі. В присутності чоловіка діти щасливі, він їм постійно допомагає, надає грошові кошти на кишенькові потреби.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що відносини у неї з донькою ОСОБА_2 нормальні, однак був такий випадок, коли через суперечку між ними донька певний період часу проживала в гаражі. Зазначила, що діти завжди доглянуті та забезпечені усім необхідним. З 2023 року і станом на даний час діти проживають із нею. Вона не знала, що її донька вела протиправний спосіб життя. Позивач жодного разу не запитав у неї про потреби дітей. Після затримання її доньки 23 червня 2023 року ОСОБА_1 не виявив бажання забрати дітей до себе, вона йому не перешкоджала у цьому. До школи вони збирали дітей разом із чоловіком, а позивач купував лише рюкзаки. Під час перебування донька в СІЗО діти приходили на побачення із нею. В її доньки сильні почуття до дітей, вона про них сильно турбується.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що її діти та діти відповідачки є однолітками та навчаються в одній школі. Менші діти разом дружили. Діти відповідачки завжди доглянуті, виховані, охайні. Вона працювала в магазині канцелярських товарів і бачила, що відповідачка постійно дітям купувала одяг, канцелярські товари тощо. Зараз діти проживають з бабусею. Позивача вона в своєму дворі не бачила. В той період відповідачка працювала на швейній фабриці та проявляла турботу про дітей.

Свідок ОСОБА_19 показала суду, що ОСОБА_20 вона знає з 6 років, оскільки була її вчителькою. Раніше часто спілкувалася з нею, адже вони проживали в одному дворі, відповідачка постійно гуляла з дітьми, діти були доглянуті. Їй не відомо, чи вживає відповідачка алкогольні напої та наркотичні засоби. На даний час дітьми займається бабуся. Тата дітей вона не бачила.

Свідок ОСОБА_21 суду повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_2 . Вона раніше часто бачила відповідачку, коли ввечері гуляла в дворі, яка також гуляла разом із дітьми. Діти були охайні, доглянуті. Відповідачка добре ставилася до дітей. ОСОБА_23 бачила декілька разів. На той період відповідачка працювала на швейній фабриці, проживала в сусідньому під`їзді.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 4 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленою резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачка ухилилася від своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти.

Навпаки, суду надані належні і допустимі докази того, що ОСОБА_2 спілкується з дітьми, піклується про їхній розвиток, матеріально їх забезпечує, здійснює належний медичний догляд, харчування, створює умови для отримання дітьми освіти тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідачки загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні із неповнолітніми синами, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки. Встановлені факти того, що мати недостатньою мірою спілкується з дитиною, забезпечує її матеріально, приймає участь у вихованні, з об`єктивних причин (перебування у місцях позбавлення волі та на військовій службі) не контактувала зі школою та не спілкувалася із класним керівником, - не можуть бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Судом встановлено, що матір ніколи не втрачала інтересу до своїх дітей, в тому числі до участі у її вихованні, підтримує зв`язок з дітьми за допомогою телефонного та відеозв`язку, перераховує грошові кошти на утримання дітей на рахунок своєї матері, що підтверджено матеріалами справи, а позивач належними і допустимими доказами не довів умисного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки,

Відповідно до ч. ч. 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання серпу на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Водночас, суд погоджується із висновком Органу опіки та піклування Хмельницької міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 126-128). Так, орган опіки та піклування зробив логічний та об`єктивний висновок про те, що органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання синів, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Вказані у позові обставини не є безумовними та достатніми для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідачки батьківських прав. Органу опіки та піклування не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Немає підтвердження того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дитини на краще. Ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини повинно бути умисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини. У дітей позитивне ставлення до матері, вони відносять її до кола сім`ї , діти мають емоційну прив`язаність до матері, високий емоційний зв`язок, позитивні стосунки, не мають негативних почуттів або ворожого ставлення до неї, стосунки емоційно близькі, ОСОБА_22 і ОСОБА_7 відчувають підтримку та турботу, яку проявляє мати до них (а.с. 126-128).

Так, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, які б свідчили про свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересів до дітей; про те, що особа матері становить реальну загрозу для дітей, їхнього фізичного здоров`я та психічного розвитку.

Суд розцінює критично та відхиляє показання свідка ОСОБА_17 , які є суперечливими, нелогічними, неконкретними та непослідовними. Зазначені показання жодними іншими доказами не підтверджені. Крім цього, ОСОБА_17 являється дружиною позивача, ОСОБА_1 , тому є зацікавленою особою.

Твердження представника позивача про те, що з 2022 року діти перебувають повністю на утриманні батька, так як ОСОБА_2 через злочинний спосіб життя перебувала у місцях позбавлення волі за незаконне розповсюдження наркотичних речовин; відповідачка участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, матеріальної допомоги не надає; умисно ведучи протиправний спосіб життя, відповідачка наражала дітей на небезпеку; доглядом дітей займався батько ОСОБА_1 та матір відповідачки. ОСОБА_2 ухилилася і станом на сьогоднішній день не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх синів, їх підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умов для отримання ними освіти, - суд розцінює критично та не бере до уваги. Натомість, ці доводи спростовуються письмовими доказами по справі, а також показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , які є логічними та послідовними. Крім цього, в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України представником позивача не надано суду доказів того, що ОСОБА_2 була засуджена вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2024 року, вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 2 грудня 2023 року та вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2024 року.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Отже, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2016 року вирішено стягувати щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. по 500 грн. на кожну дитину з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 22 лютого 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 69).

Таким чином, оскільки рішенням суду аліменти на дітей стягуються з позивача на користь відповідача, а позивачем не надано суду жодних доказів перебування неповнолітніх дітей на його утриманні та спільного із ними проживання, тому у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про стягнення аліментів на дітей слід відмовити.

Заява представника відповідача від 30 червня 2025 року про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У заяві представник відповідача просить стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав суду:

- копію витягу з договору про надання правничої допомоги від 18.11.2024р.

- копію акту № 1 прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 18.11.2024р., в якому зазначено перелік наданих послуг та їхня вартість;

- копію довідки адвоката Кравчук С.П. від 17 червня 2025 року про оплату клієнтом ( ОСОБА_2 ) гонорару у грошовій формі в розмірі 10 000 грн. адвокату Кравчук С.П.,

- копію довідки адвоката Кравчук С.П. від 20 лютого 2025 року про оплату клієнтом ( ОСОБА_2 ) гонорару у грошовій формі в розмірі 5 000 грн. адвокату Кравчук С.П.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що представник відповідача - адвокат Кравчук С.П., підготувала та подала до суду відзив на позов (а.с. 63-67), клопотання про залучення третьої особи (а.с. 114-115), клопотання про виклик і допит свідків (а.с. 144-146), приймала участь в судових засіданні Ярмолинецького районного суду Хмельницької області у справі №68630557/24 26 березня 2025 року (а.с. 119-120), 13 травня 2025 року (а.с. 163), 4 червня 2025 року (а.с. 183-187), 2 липня 2025 року (а.с. 197-199).

Відповідач ОСОБА_2 сплатила гонорар (грошові кошти в сумі 15 000 грн.) адвокату Кравчук С.П. що підтверджується довідками адвоката Кравчук С.П. від 20 лютого 2025 року та від 17 червня 2025 року (а.с. 192-193).

Щодо доводів представника позивача про необхідність надання лише банківських квитанцій, касових ордерів, чеків тощо як доказу оплати витрат на правову допомогу, то ці доводи не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Так, відповідно до п.п. 35-37 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивача та його представник на підставі ч. 6 ст. 137 ЦПК України не подавали.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, необхідно стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ; проходить військову службу в НОМЕР_4 Прикордонному загоні ( АДРЕСА_6 )) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ; зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_7 ; проживаючої за адресою: АДРЕСА_8 ; фактичне місце перебування: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_9 ); РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 ; проходить військову службу в НОМЕР_4 Прикордонному загоні ( АДРЕСА_6 )) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ; зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_7 ; проживаючої за адресою: АДРЕСА_8 ; фактичне місце перебування: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_9 ); РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 7 липня 2025 року.

Суддя А.В. Кульбаба