Справа № 490/5742/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

04 липня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

представника позивача Кость А.В.,

представника відповідача Бортика Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Заступника прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва Чобану Д.Г., в інтересах Миколаївської обласної державної адміністрації, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов Заступника прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва Чобану Д.Г., в інтересах Миколаївської обласної державної адміністрації, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДСГП «Ліси України», ОСОБА_2 , в якому позивач просить Витребувати на користь держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 999 кв.м. з кадастровим номером :01:052:0050, яка розташована по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на його користь Стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури (, Банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) сплачений судовий збір за подачу позову.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати його у порядку загального позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та просила застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просить позов задовольнити у повному обсязі та вказав на те, що із введенням на території України військового стану обчислення строку позовної давності призупиняється.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2024 року задоволено заяву позивача та вжиту у справі заходів забезпечення позову у цій справі до набрання законної сили рішенням суду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ви витребувано докази у справі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання з`явився представник позивача Кость А.В., яка позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Бортик Р.О. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та застосувати наслідки пропуску строків позовної давності.

Заслухавши сторони у справі дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Заступник прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва Чобану Д.Г., в інтересах Миколаївської обласної державної адміністрації, у 2020 році звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення земельної ділянки (справа №490/6044/20).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2024 року, у задоволенні цього позову відмовлено з огляду на неналежний спосіб захисту порушеного права.

Отже, обставини, встановлені судом у справі №490/6044/20 відповідно до приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванні у цій справі.

Так, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, встановлено таке.

Рішенням Миколаївської міської ради від 18.09. 2008 року №27/64 (пункт 223) ОСОБА_4 надано дозвіл для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, площею 1000 кв.м., з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 Б.

Вказаний проект землеустрою було погоджено на початку 2009 року в установленому на той час законом порядку усіма державними установами та органами місцевого самоврядування, в тому числі управлінням культури Миколаївської ОДА, управлінням Держкомзему у м.Миколаєві.

Рішенням Миколаївської міської ради від 19 червня 2009 року №35/54 (пункти 125-125.3) відповідачці погоджено відповідний проект землеустрою щодо відведення у власність вищезазначеної земельної ділянки площею 999 кв.м., зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування , та надано у власність із зазначенням обмеження у її використанні - зміна цільового призначення .

26 березня 2012 року ОСОБА_2 отримала державний акт про право власності серії ЯК № 839940 від 26 березня 2012 року на земельну ділянку, площею 999 кв.м. по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:052:0050.

Вказана земельна ділянка згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2012 року № 983 зареєстрована на час розгляду справи за ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 16 липня 2020 року вищезазначена земельна ділянка на момент прийняття вищезазначеного рішення Миколаївської міської ради відносилася - згідно з Правилами використання та забудови території міста Миколаєва, затв. Рішенням ММР № 15/41 від 17 жовтня 2003 року - до ландшафтно-рекреаційна зона загальноміського значення(ПР-2), згідно з Генеральним планом міста Миколаєва, затвердженими рішенням від 24 листопада 1986 року до невизначених територій.

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від червня 2020 року вищезазначена земельна ділянка згідно з Генеральним планом міста Миколаєва розташована на території проектних зелених насаджень, згідно з планом зонування знаходиться в зоні садибної забудови (Ж-І) переважним видом використання даної зони є будівництво житлових будинків садибного типу.

Як підтверджується наявними в справі письмовими доказами, на теперішній час земельна ділянка вільна від забудов, повідомлення про початок проведення будівельних робіт до Департаменту не надходили, відповідні дозволи на забудову не видавалися.

Згідно з листом виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 25 червня 2020 року № 389 спірна земельна ділянка із вказаним кадастровим номером у період з 01 січня 2004 року по 01 січня 2014 року відносилась до земель державного лісового фонду квартал 47 виділ 1 Миколаївського лісництва ДП «Миколаївський лісгосп» .

За інформацією Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 19 червня 2020 року за № 5811 спірна земельна ділянка входила до складу земель лісового фонду постійного користування ДП «Миколаївський лісгосп». Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадян для розгляду та погодження не надавався, інформація про вилучення земельних ділянок не надходила до управління.

Згідно листа № 87 від 31 березня 2020 року директора ДП «Миколаївський лісгосп», суміщення Публічної кадастрової карти України і планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування надало можливість встановити, що спірна земельна ділянка розташована в межах кварталу 47 виділів 1,2 на території центрального району м.Миколаєва. ДП «Миколаївське лісове господарство» реалізує право постійного користування щодо земель лісового фонду квартал 47 виділ 1 на підставі Державного Акту на право користування землею Серії Б № року (виданий Новоодеським районним виконкомом Миколаївському лісгоспзагу для ведення лісового господарства)та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме планшету № 5 лісовпорядкування 2013 року.

Згідно листа № 231 від 03 липня 2020 року директора ДП «Миколаївський лісгосп», лісгосп від права постійного користування спірною земельною ділянкою не відмовлявся, погодження на вилучення підприємство не надавало.

Відповідно до листа Миколаївської обласної державної адміністрації від 09 квітня 2020 року адміністрацією не розглядалися питання щодо вилучення спірної земельної ділянки, не погоджувалося припинення права постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство». Розпорядження щодо вилучення земельної ділянки з постійного користування підприємства ОДА не видавалося.

На підставі досліджених доказів, а саме листа ВО «Укрдержліспроект» № 389 від 25 червня 2020 року, листа Миколаївського обласного управління лісового господарства №138 від 15 лютого 2016 року, вбачається, що на момент прийняття Миколаївською міською радою рішення про передачу у приватну власність відповідачеві ОСОБА_2 спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходились у кварталі № НОМЕР_2 виділ НОМЕР_3 , вказана земля передано без вилучення із з постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходились у кварталі № НОМЕР_4 виділ НОМЕР_5 , а відтак надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 є незаконним.

Як слідує із матеріалів справи № 490/5742/24 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 п`ятого квітня 2012 року продала ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:052:0050 за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0999 га. Продаж вчинено за 23 946 грн 00 коп., що є експертною вартістю цієї земельної ділянки.

Відтак, відповідач у справі ОСОБА_1 придбала власність на підставі відплатного правочину земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 у особи, яка не мала права відчужувати це нерухоме майно, тобто відповідач у справі є добросовісним набувачем.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна (частина друга статті 388 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

У матеріалах справи наявний висновок № 1121 від 13 квітня 2009 року, складений Управлінням культури Миколаївської обласної державної адміністрації (в інтересах яких подано цей позов) про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян України (130 осіб за списком, серед яких наявне прізвище ОСОБА_5 ) по АДРЕСА_3 за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 165 586 кв.м.

Із зазначеного слідує, що позивач у справі Миколаївська обласна державна адміністрація виявила волю щодо на передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 , що є обставиною, яка унеможливлює витребування цієї земельної ділянки у відповідача ОСОБА_1 .

Щодо доводів представника відповідача ОСОБА_7 про необхідність у даному випадку застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду із цими позовними вимогами, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга, третя статті 267 ЦК України).

Про передачу земельної ділянки площею 0,999 га за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_8 обласна державна адміністрація дізналася ще 13 квітня 2009 року Ґ (адже її структурним підрозділом надано висновок про затвердження проекту землеустрою, зокрема, земельної ділянки по АДРЕСА_2 ), із зазначеним позовом позивач звернувся до суду 04 липня 2024 року, тобто більше ніж через 15 років.

Доводи представника позивача про те, що про порушення своїх прав Миколаївська обласна державна адміністрація дізналася лише у 2022 році із повідомлень у засобах масової інформації суд відхиляє, як такі, що не підтверджені належними та допустими доказами.

Отже, позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись статтями 18, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Заступника прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва Чобану Д.Г., в інтересах Миколаївської обласної державної адміністрації, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Шолох