Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.

-з участю: адвокатів Демченко О.М., Покотило Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який згодом уточнила, до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 79983.05 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона та відповідач є батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з нею. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року стягнуто з відповідача аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини його доходів починаючи з 01 грудня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка не звертала виконавчий лист до примусового виконання, оскільки роботодавець відповідача добровільно щомісяця перераховував аліменти на підставі виконавчого листа. Однак, з грудня 2022 року вона аліментів не отримує, у зв`язку з чим пред`явила виконавчий лист до ДВС.

Примусове виконання рішення суду здійснює Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У відповідача є заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 68 941.90 грн. нарахована за період з грудня 2022 року по березень 2024 року щодо сина ОСОБА_5 та 15208.20 грн за період з квітня 2024 року по 01 листопада 2024 року щодо доньки ОСОБА_6 .

Таким чином, вона має право на стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 81 586.43 грн. грн.

21 лютого 2025 позивач подала заяву про зменшення позовних вимог та просила стягнути пеню у розмірі 79983.05грн, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем аліментів.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначеного розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що виконавче провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів було відкрито лише 24 березня 2024 року. Тому позовні вимоги про стягнення пені за період з грудня 2022 року по березень 2024 року є безпідставними, оскільки заборгованості по аліментах за вказаний період не існувало. До листопада 2022 року, поки відповідач мав постійний дохід, роботу, аліментів відраховувались бухгалтерією роботодавця відповідача, а після звільнення відповідач самостійно сплачував аліменти на картковий рахунок позивача в силу своїх можливостей. У період з листопада 2022 року по березень 2024 року сплачено аліменти на загальну суму 29 385 грн. Окрім того, ним здійснено оплату за навчання старшого сина в ТОВ «Айті Степ Тернопіль» за весь період навчання на суму 51 732.35 грн. Вважає, що його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не має, а тому підстави для стягнення неустойки відсутні. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві.

Судом встановлено, що у сторін спору є двоє дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 21 квітня 2006 року та серії НОМЕР_2 від 14 серпня 2009 року відповідно.

ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 », що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 від 06 січня 2011 року.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області № 2-743/2010 від 24 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_11 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини від всіх видій його заробітку(доходу), однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2010 р. до досягнення дітьми повноліття.

16 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Айті степ Тернопіль» укладено договір № 61101979, згідно умов якого Товариство проводить навчання слухача ОСОБА_3 , а замовник ОСОБА_2 оплачує послуги в порядку та на умовах визначених договором. Термін навчання 5 навчальних семестрів і 3 місяці. Вартість визначається у Додатку №1 до договору. Відповідно до Додатку №1 до договору, сторони погодили, що в день підписання Договору, Замовник оплачує 5082 грн; до дати початку навчання оплачує 10 164 грн, вартість послуг кожний наступний семестр замовник оплачує за один календарний місяць до дати початку нового семестру у розмірі 15 246 грн, згідно графіку. Вартість дипломного проектування 3200 грн.

Згідно платіжного доручення від 11 травня 2021 року (а.с. 76), ОСОБА_2 оплатив 15 246 грн на рахунок ТОВ «Айті Степ Тернопіль» оплата за навчання згідно договору №611011979.

Також відповідачем здійснено оплату згідно договору №611011979 за навчання по 5590 у листопаді 2011 року, січні 2022, квітні 2022, що підтверджується платіжними інструкціями за №0.0..1 від 25.11.2021, за № 0.0..1 від 22.01.2011 року, за № 0.0.1 від 30 квітня 2022 року; по 2795 грн 05.06.2022, 13.07.2022, 10.01.2023, що підтверджується квитанціями за №0.0..1 від 05.06.2022, № 0.0..1 від 13.07.2022, за №0.0..1 від 10.01.2023; 11 180 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 16.02.2023 та 8385 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 22.01.2024 року (а.с. 76-84).

У березні, травні, липні та грудні 2023 року, березні 2024 року відповідач на рахунок позивача здійснив перекази коштів на загальну суму 21 000 грн, що підтверджується платіжними інструкція Приватбанку від 14.03.2023 року, 12.05.2023 року, 29.07.2023 року,11.12.2023 та 24.03.2024 року (а.с. 85-89), що визнається позивачем, про що остання зазначила у відповіді на відзив від 21.02.2025 року (а.с. 120).

Встановлено, що виконавчий лист № 2-743/2010 на виконання рішення суду виданий судом 29 лютого 2024 року.

25 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74537980 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем станом на 01.11.2024 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з грудня 2022 року по жовтень 2024 року становила 84 150,10 грн.

З постанови державного виконавця про накладення штрафу від 03 квітня 2025 року слідує, що у ОСОБА_2 є заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 квітня 2025 року становить 95 013.10 грн, у зв`язку з чим на останнього накладено штраф у розмірі 19 002.62 грн.

Як слідує з квитанцій Приватбанку від 03 квітня 2025 року, відповідачем сплачено заборгованість по аліментах у розмірі 95 013 .10 грн та штраф у розмірі 19 002.62 грн ( а.с. 141).

Постановою державного виконавця від 04 квітня 2025 року скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-743/2010 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 , у зв`язку із сплатою 04.04.2025 року заборгованості по аліментах та виключено відомості про нього як боржника з Єдиного реєстру боржників.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із вимогами частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ВП ВС у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц вказала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен з прострочених платежів та визначивши її загальну суму».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження №61-16670сво19) указано, що: «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Таким чином, ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

В свою чергу, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.

Встановлено, що рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_11 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видій його заробітку.

Як підтвердили сторони у судовому засіданні, до березня 2024 року виконавчий лист не пред`являвся до виконання, оскільки відповідач був офіційно працевлаштований та рішення суду виконувалось в добровільному порядку за місце працевлаштування відповідача. Після звільнення відповідача з роботи, останній сплачував аліменти у розмірі виходячи із власних фінансових можливостей, про що свідчать платіжні інструкції про переказ коштів на картку позивача та не заперечується позивачем. Здійснював оплату навчання сина в ТОВ «Айті Степ Тернопіль».

Виконавчий лист пред`явлений до примусового виконання лише у березні 2024 року та 25 березня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Даних про отримання даної постанови ОСОБА_2 у матеріалах справи не має.

Постанова про накладення штрафу на боржника винесена 03 квітня 2025 року.

Разом з цим, відповідачем 03 квітня 2025 року була повністю погашена заборгованість за аліментами у розмірі 95 013.10 грн та сплачено штраф 19002.62 грн, що свідчать долучені до матеріалів справи квитанції (а.с.141) та визнається позивачем.

Станом на час розгляду справи у суді, заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, відсутність вини боржника, у виникненні заборгованості, повна сплата заборгованості по аліментах 03 квітня 2025 року, штрафу накладеного державним виконавцем та відсутність заборгованості на даний час, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню.

В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК та відмову у позові, підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст.4, 10, 81, 259, 263-268, 272, 273, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька