Справа № 209/2378/23
Провадження № 2/209/35/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого судді Шендрика К.Л., за участі секретаря Донченко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Друга кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання правочину недійсним та визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між нею і ОСОБА_2 та посвідчений 01 червня 2022 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим № 2-556; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 30,5 кв.м, загальною - 53,1 кв.м; стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати: судовий збір в розмірі 4990,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., а всього 6990,40 грн.

На обґрунтування позову зазначено, що їй на праві власності належала вся спірна квартира АДРЕСА_1 , загальна площа 53,1 кв.м, житлова - 30,5 кв.м. Вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй майже 85 років, є непрацездатною особою похилого віку. За станом здоров`я вона перебуває під наглядом лікаря у КНП КМР «ЦПМСД № 1» з діагнозом ІХС: дифузний кардіосклероз, постійна форма фібріляції передсердь, з тахісистолією шлуночків ГХ ІІІ, ст. 3 ризик; СН ІІ А. ДОА колінних суглобів, Р стадія ІІ-ІІІ, ПФС ІІ; Двобічна нейросенсорна приглухуватість. ХАТ, еутериоз. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок, стеноз нижніх кінцівок, стеноз підколінних артерій, ХАН ІІ А. ДЕП ІІ ст. при ЦА, ГХ з когнітивними порушеннями. Хронічний панкреатит. Вона, як людина похилого віку, потребує постійного медикаментозного лікування, постійної сторонньої допомоги та стороннього догляду, їй вже важко ходити в магазин за продуктами, прибирати в кімнаті, займатися іншими домашніми роботами та клопотами. За таких обставин вона домовилась з відповідачкою ОСОБА_2 про укладання з нею договору, за яким вона передала б їй у власність належну їй на праві власності квартиру за умови, що вона буде доглядати за нею до її смерті та надавати необхідну їй за віком і станом здоров`я допомогу, а у разі її смерті займеться похоронами. 01 червня 2023 року між нею і ОСОБА_2 був укладений договір дарування, згідно якого вона передала в дар ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Укладаючи з відповідачкою договір дарування, вона помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, з таких причин: вона юридично не освідчена, є особою похилого віку, що не має юридичних знань та досвіду. Вона довіряла відповідачці і нотаріусу та, під час оформлення договору, була впевнена, що укладає з ОСОБА_2 саме той договір, про який вони з нею домовлялись, а саме, що відповідачка бере на себе зобов`язання забезпечити їй, немічній людині, догляд і допомогу до її смерті, а вона у винагороду передасть їй у власність свою квартиру. Після укладання договору дарування, вона залишилася проживати сама в ізольованій квартирі АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована, бо іншого житла не має. Саме вона, з часу оформлення договору дарування по теперішній час, продовжує оплачувати всі комунальні послуги за квартиру. Після укладення договору ОСОБА_2 не надає їй необхідну допомогу. На її неодноразові прохання прийти до неї, допомоги в побуті відповідачка відмовляється, посилаючись на те, що ніяких обов`язків перед нею вона не має. А в березні 2023 року вона заявила їй, щоб вона звільнила квартиру, бо вона, як власниця спірної квартири, має право розпоряджатися нею на свій розсуд і має намір продати її. Погрожувала виселити її примусово під руки та заселитися зі своїм повнолітнім сином, тому вона змушена в судовому порядку захищати свої майнові права. Укладений 01 червня 2022 року правочин, а саме договір дарування вищезазначеної квартири, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Укладаючи 01 червня 2022 року в нотаріальній формі договір дарування її квартири, вона не мала на увазі безумовну безоплатну передачу нею ОСОБА_2 у власність своєї нерухомості, а фактично мала на увазі укладання між ними договору довічного утримання, за яким вона передасть відповідачці у власність свою єдину нерухомість на умовах постійного догляду за нею та її матеріального забезпечення до її смерті. Договір дарування вчинений нею під впливом помилки щодо обставин, що мають істотне значення, а саме щодо прав і обов`язків сторін за договором і правових наслідків його укладання. В силу похилого віку та відсутності правових знань, вона підписала не той договір, який бажала укласти і про який домовлялась із ОСОБА_3 . З дня укладання між ними договору дарування нерухомості в червні 2022 року вона залишилась без тієї допомоги і догляду, на який розраховувала, коли передавала відповідачці у власність своє єдине нерухоме майно. Вона залишилась без соціального захисту, можливості отримувати законну допомогу від відповідачки та без квартири. Так, за договором довічного утримання за нею б зберігалось право безоплатного довічного проживання в спірній квартирі. Оскільки вона з відповідачкою уклала договір дарування, ОСОБА_2 має можливість продати, подарувати спірну нерухомість будь-кому, вселити когось в спірну квартиру, залишивши її на призволяще без житла. Спірна квартира була її єдиною власністю, іншого житла вона не мала і не має на теперішній час.

16 травня 2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

03 липня 2023 року від відповідачки надійшов відзив на позов, у якому вона зазначила, що на початку 2022 року вона познайомилась з позивачкою на ринку «Дніпро», який знаходиться на лівобережжі міста Кам`янське. Позивачка їй повідомила, що є одинокою людиною похилого віку і вона вже потребує сторонньої допомоги. Після їхнього знайомства вони почали спілкуватися і вона, час від часу, допомагала їй купувати ліки, разом з нею ходили до лікарні, купували продукти харчування. Приблизно у травні 2022 року позивачка їй повідомила, що у її власності є квартира, у якій вона проживає і декілька разів вона вже укладала з різними людьми спадковий договір, але ті люди постійно її обманювали і вона розривала з ними такий договір. Надалі вона сказала, що їй вона довіряє і хоче свою квартиру подарувати їй, але при цьому вона залишиться проживати у квартирі і що так вона хоче зробити, щоб більше ніякі треті особи не мали намірів заволодіти її квартирою. 01 червня 2022 року вона повела її до державного нотаріуса, який знаходиться на лівому березі у місті Кам`янському. Зайшовши до нотаріуса у кабінет, вона надала усі документи на квартиру та сказала нотаріусу, що хоче подарувати свою квартиру їй, нотаріус перевіривши усі документи почала пояснювати усі правові наслідки договору дарування, що договір дарування відмінний від договору довічного утримання або спадкового договору і що після укладання договору дарування вона вже не буде власником квартири, а також запитувати позивачку, чому вона хоче оформити договір дарування, адже вона вже неодноразово раніше укладала спадкові договори і чи дійсно вона хоче свою квартиру подарувати їй, на що позивачка особисто завірила нотаріуса, що дуже добре розуміє відмінність договору дарування від спадкового договору, і що вона обізнана про всі правові наслідки такого договору. Після того як нотаріус поспілкувалася з ними з приводу укладання договору дарування, вони залишили документи, вийшли з кабінету і чекали у коридорі, поки працівники нотаріальної контори підготують усі документи для посвідчення договору дарування. В той час, поки вони чекали у коридорі на посвідчення правочину, ще декілька разів нотаріус виходила до них та перепитувала у позивачки чи точно вона розуміє наслідки укладання договору дарування, на що остання повідомляла та запевнювала нотаріуса, що вже багато разів укладала спадковий договір і в цей раз хоче саме подарувати їй свою квартиру і добре розуміє усі наслідки такого договору. Через деякий час вони зайшли до нотаріуса у кабінет для підписання договору дарування, нотаріус перед підписанням документів ще раз роз`яснила позивачці усі наслідки договору дарування та його відмінності від спадкового договору, на що позивачка вкотре запевнила нотаріуса у розумінні наслідків та вільному своєму волевиявленні Таким чином, 01 червня 2022 року між ними було укладено та посвідчено нотаріусом договір дарування квартири, згідно якого позивачка передала їй в дар квартиру АДРЕСА_1 . Після укладення договору дарування позивачка так і залишилася проживати у квартирі, вони разом продовжували спілкуватися, іноді вона допомагала їй купувати продукти, ходили разом до лікарні, до аптеки, допомагала час від часу у різних побутових справах Приблизно з початку 2023 року позивачка різко змінила своє відношення до неї, почала її ігнорувати, не виходити з нею на зв`язок. Вона неодноразово приходила до квартири, щоб дізнатися що трапилося, але позивачка не відчиняла їй двері та повністю продовжувала її ігнорувати. Посилання позивачки на те, що вона у березні 2023 року вимагала її звільнити квартиру, є повністю надуманими та не відповідають дійсності, вона жодного разу будь-яких вимог не заявляла, з усіх обставин справи вона розуміє, що хтось із заінтересованих третіх осіб знову зацікавився її квартирою та почав настроювати позивачку проти неї. Позивачка вже неодноразово укладала з іншими особами спадкові договори в цій же державній нотаріальній конторі, а також у приватного нотаріуса Моісеєнко Д.О., але які було розірвано за взаємною згодою, що дає підстави впевнено стверджувати, що позивачка є досить досвідченою особою з приводу укладання нотаріальних правочинів і що вона в даному випадку добре розуміла відмінності між договором дарування та договору довічного утримання або спадкового договору, крім того вона сама наполягала на укладення саме договору дарування. Після прочитання договору сторони підтвердили нотаріусу, що зміст цього договору повністю відповідає їх дійсним намірам. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою від 11 липня 2023 року було витребувано докази у справі.

24 серпня 2023 року витребувані докази надійшли до суду.

29 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов та пояснила, що з ОСОБА_2 вона познайомилась на базарі у 2022 році. Їй познайомила незнайома жінка з ринку, у якої вона скуплялась. Жінка запитала, чому вона сама і вона їй розповіла. Жінка познайомила її з ОСОБА_2 і сказала, що та їй допоможе. Вона запросила ОСОБА_2 до себе додому, та розглядала її квартиру і сказала, що потрібно зробити один документ, щоб не переробляти дарчу. Вона відповіла їй, щоб та робила що хоче, щоб квартира залишилась їй і вона її доглядала. Вони пішли до нотаріуса, ОСОБА_2 взяла у неї гроші 3000 грн. і пішла до нотаріуса у кабінет, а вона залишилась у коридорі. Договір вона не підписувала, сиділа у коридорі. Після укладення договору ОСОБА_2 приходила до неї, ходила до магазину, скуплялась, а здачу залишала у себе. Також вона ходила разом з нею до лікаря Все це було за її кошти, вона дала ОСОБА_2 свою пенсійну карту і та, з її карти, платила за комуналку. Квитанції у неї були. Потім ОСОБА_2 сказала їй, щоб вона не носила золото, бо знімуть, і тоді вона віддала все золото ОСОБА_2 . Також вона добровільно віддала ОСОБА_2 босоніжки і плаття. Десь у лютому 2023 року ОСОБА_2 перестала їй допомагати. Також їй перестало подобатись, що ОСОБА_2 лишає собі здачу. Вона боялась ОСОБА_2 і побачивши, що та робить ремонт у квартирі, зрозуміла, що справи погані. ОСОБА_2 сказала, що вона приведе рекетирів і ті її виженуть. Вона претензії ОСОБА_2 не пред`являла. ОСОБА_2 припинила їй допомагати і вона сама себе обслуговує. Вона понадіялась на ОСОБА_2 . До нотаріуса запропонувала звернутися ОСОБА_2 і саме вона обирала нотаріуса. Нотаріус нічого не роз`яснював. До цього вона два рази укладала подібні спадкові договори і вона їх розривала, бо один вчився у м. Києві, а інша захворіла. Вона укладала ці договори, щоб їй допомагали. ОСОБА_2 з квартири її не виганяла. Спочатку казала про рекетирів, а потім не виганяла. Вона уклала договір дарування, щоб ОСОБА_2 піклувалась про неї, це ОСОБА_2 сказала, щоб нічого не переробляти.

Представниця позивачки ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, вказаних у позові. Також зазначила у письмових дебатах, що відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала за яких обставин вона познайомилась з позивачкою, пояснила, що при знайомстві з ОСОБА_1 на ринку остання пояснила, що вона проживає сама і шукає жінку, яка б її доглядала. Ці свідчення ОСОБА_2 свідчать про те, що при знайомстві з ОСОБА_1 , укладенні договору їй було відомо, що ОСОБА_1 має намір укласти договір, на підставі якого за нею будуть доглядати, надавати необхідну допомогу в побуті. ОСОБА_2 заперечувала, що вона, а не ОСОБА_1 , була ініціатором укладання саме договору дарування квартири, стверджуючи, що саме ОСОБА_1 запропонувала укласти договір дарування. Але ці твердження відповідачки суперечать подальшим її діям після укладення договору: допомога ОСОБА_1 в побуті, придбання для неї продуктів, спільний похід до лікаря. Саме такі дії ОСОБА_2 свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була домовленість про укладання договору, на підставі якого одна сторона, ОСОБА_1 передасть іншій стороні ОСОБА_2 у власність квартиру, за що ОСОБА_2 братиме на себе зобов`язання надавати позивачу необхідну допомогу. Намагання ОСОБА_1 укласти договір, на підставі якого їй буде надаватись необхідна допомога в побуті, підтверджується і показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснили, що ОСОБА_1 скаржилася їм, що ОСОБА_2 , якій ОСОБА_1 передала свою квартиру, перестала надавати їй необхідну допомогу. Це підтверджує той факт, що укладений 01 червня 2022 року правочин - договір дарування квартири АДРЕСА_1 , не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У зв`язку з помилковим укладанням договору дарування нерухомого майна замість договору довічного утримання вона залишилась без соціального захисту, можливості отримувати законну допомогу від відповідачки та без квартири. Так, за договором довічного утримання за позивачкою зберігалось би право безоплатного довічного проживання в спірній квартирі. Оскільки було укладено договір дарування, ОСОБА_2 має можливість продати, подарувати спірну нерухомість будь-кому, залишивши позивача напризволяще, без житла, про що ОСОБА_2 вже натякала ОСОБА_1 . Спірна квартира була єдиною власністю позивача, іншого житла вона не мала і не має на цей час. Звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку, має ваду слуху, малограмотна людина, не володіє українською мовою, тому прочитати текст проекту договору ОСОБА_1 не мала можливості.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що навесні 2022 року, десь у квітні, вона стояла на ринку біля знайомої ОСОБА_7 . До них підійшла ОСОБА_1 , до цього вона її не знала. ОСОБА_1 почала розповідати, що їй потрібна людина, щоб її доглядати. Лариса сказала «Ось ця людина» і показала на неї. На другий день ОСОБА_1 принесла Ларисі свій номер. Вона їй зателефонувала і ОСОБА_1 запросила її до себе додому. З того часу вони почали спілкуватися, вона приходила до ОСОБА_1 на чай, розпитати чи може їй щось потрібно. ОСОБА_1 розповідала, що укладала договори, а потім розривала. Їй знайома ОСОБА_8 , яка до цього укладала спадковий договір з ОСОБА_1 і та їй розповідала, що рік доглядала за ОСОБА_1 , поставила пам`ятник її матері та дитині, а через рік ОСОБА_1 почала «варити воду» і ОСОБА_8 принесла їй документи і відмовилась допомагати. До нотаріуса ходила, про все дізнавалась ОСОБА_1 , а потім вже прийшла разом з нею. ОСОБА_9 завела їх у кабінет та почала роз`яснювати, що ОСОБА_1 вже укладала договори і питала, який саме договір остання хоче тепер укласти. Вона нічого у цьому не розуміла, а ОСОБА_1 сказала, що краще договір дарування, щоб вона вже більше нікуди не ходила. ОСОБА_1 залишилась у коридорі, а вона пішла за грошима. ОСОБА_9 казала, що два рази запитувала у ОСОБА_1 , чи правильно та розуміє договір. Вони підписали договір. На протязі десяти місяців вона бувала у ОСОБА_1 по 2-3 рази на день. Також за цей час вона три рази була на цвинтарі у її родичів, утеплила двері, робила консервацію, міняла каналізацію в туалеті. Все це вона робила для ОСОБА_1 , для себе вона б робила краще. Вона водила ОСОБА_1 до хірурга з пальцем, їй підірвали ніготь і на протязі двох місяців вона постійно була у неї і готувала їсти. Потім у житті ОСОБА_1 з`явилась ОСОБА_10 , яка почала розповідати тій, що навіщо вона на когось переписала квартиру. Після цього ОСОБА_1 перестала пускати її, ОСОБА_2 , до квартири, вони з ОСОБА_10 забрали у неї ключі. Це було після десяти місяців спілкування. У лютому-березні 2024 року вона пішла до податкової і запитала, чи потрібно їй платити податок, бо ОСОБА_1 хоче розірвати договір. Їй там сказали, що потрібно і вона сплатила 22000 грн. Після цього вона сказала ОСОБА_1 , що у разі, якщо та віддасть їй ці гроші, то вона не проти розірвати договір. ОСОБА_1 сказала, що нічого платити не буде. Вони разом і до лікаря ходили, і аналізи здавали. Навіть коли ОСОБА_1 казала, щоб не приходила, вона їй дзвонила. Послуги нотаріуса вони оплачували разом: 3000 грн. ОСОБА_1 і 5000 грн. вона. Вона не відмовлялась допомагати ОСОБА_1 . Нотаріус роз`яснювала сутність договору. На протязі десяти місяців ОСОБА_1 не мала до неї претензій, доки не з`явилася ОСОБА_10 . Вона не погрожувала ОСОБА_1 , а лише казала: «Якщо я б хотіла, то Вас викинула б, але я цього ж не роблю».

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволення позову.

Представниця третьої особи - державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астахова О.С. у судовому засіданні пояснила, що до неї звернулась позивачка з питанням посвідчення договору дарування. До посвідчення договору вона роз`яснювала позивачці, що таке договір дарування: дарувальник безоплатно передає обдаровуваному право власності на квартиру і право власності переходить одразу після підписання, а дарувальник ніяких прав після підписання не має. Все це було роз`яснено. Вона запропонувала позивачці спадковий договір, роз`яснивши, що він з себе представляє і що він дешевше. Після цього вона направила позивачку у коридор, щоб та подумала, бо це дивно, коли чужі люди дарять комусь квартири. Вони відправили сторони робити оцінку. Коли ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повернулись, вона знову запитала, що це буде за правочин. Позивачка наполягала на даруванні. Після цього позивачка прочитала проект договору, її все влаштовувало і вона при ній підписала договір у неї в кабінеті, бо у коридорі заборонено законом. Проект договору позивачка читала у коридорі, бо великий потік людей. Позивачка читала не у її присутності, але вона запитала перед підписанням, чи зрозуміла угода, чи є помилки і тому подібне. На слух позивачка не скаржилася. ОСОБА_1 нормально підписувала угоду, сумнівів у неї не було. На консультацію приходила саме позивачка і вона її питала, де та збирається проживати, а ОСОБА_1 відповіла, що у цій квартирі. ОСОБА_1 усвідомлювала, який саме договір підписує. Через деякий час приходила адвокат позивача з питанням розірвання договору.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 їй знайома більше тридцяти років, відносини між ними дружні, а ОСОБА_2 вона особисто не знає, про неї вона дізналася зі слів ОСОБА_1 , неприязні до неї немає. Вона періодично спілкувалась з ОСОБА_1 , десь один раз на місяць, і созвонювались. Додому один до одного ходили. У лютому 2022 року вона робила у ОСОБА_1 ремонт і та тоді ще казала, що хоче, щоб її хтось доглядав. У травні 2022 року вона зустріла ОСОБА_1 у магазині «АТБ» і вона сказала, що знайшла жінку, яка її доглядає, виглядала задоволеною і казала, що ця жінка повинна прийти до неї додому. Влітку вона живе на дачі, тому вона не бачила ОСОБА_1 , але та дзвонила і сказала, що вони йдуть до нотаріуса оформляти договір посмертно, щоб ця жінка її додивлялась. Потім, взимку, ОСОБА_1 не дзвонила. Пізніше, взимку 2023 року, вона зустріла ОСОБА_1 у дворі і та була розстоєна, плакала і скаржилась, що два місяця у неї було все гаразд, жінка з нею їздила у лікарню на операцію, також з коліном, але у лікарні ОСОБА_2 не віддала їй решту. Потім до них підійшла ОСОБА_2 і спитала про що вони розмовляють, при цьому ОСОБА_11 замовкла і стала, як кам`яна. Перед цим ОСОБА_11 сказала, що ОСОБА_12 в квартирі поміняла трубу пластикову, за це ОСОБА_1 заплатила 4000 грн. Пізніше, в той день, вона подзвонила ОСОБА_13 , а слухавку взяла ОСОБА_14 і передала ОСОБА_13 , а та сказала, що передзвонить. Через деякий час вона прийшла до ОСОБА_1 додому. ОСОБА_2 приходила до Ліди дуже рано, скуплялася на її гроші, те що ОСОБА_1 хотіла, а решту не віддавала. ОСОБА_11 пересувалась і могла себе обслуговувати самостійно. ОСОБА_2 принесла ОСОБА_1 свої штори, клейонку на стіл. Забрала чайник, вона сама купила чайник. У лікарню водила її. Їй відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підписали угоду. Ліда казала, що хоче підписати угоду посмертно. Яку угоду Ліда підписувала, ОСОБА_11 не знає. Вона не була присутня у нотаріуса, там були позивачка та відповідачка. Всі подробиці про підписання угоди їй відомі зі слів ОСОБА_15 . Як казала їй ОСОБА_1 , ОСОБА_2 допомагала десь два місяця, а після їх спливу стала допомагати не так, як хотілось ОСОБА_13 , а потім взагалі перестала допомагати. До того, як ОСОБА_11 пішла до нотаріуса, щоб розірвати договір, ОСОБА_2 перестала допомагати. ОСОБА_1 не подобалось, що ОСОБА_16 дзвонили, що необхідно йти отримувати гуманітарку, а не Ліді. ОСОБА_11 не казала їй, що вона казала ОСОБА_16 , що їй це не подобається, як та піклується про неї. На розірвання договору вона прийшла разом з ОСОБА_17 . Прийшов зять і сказав, щоб вона дала 22000 грн. і вони відмовляться від квартири. Ліда не хворіла на психічні захворювання і по сьогоднішній день все розуміє. Їй не відомо, який саме договір уклали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Їй не відомо, чи укладала до цього ОСОБА_1 подібні договори. Якийсь договір з хлопцем був, але хлопець вчився і договір було розірвано, бо хлопцеві було ніколи додивлятися ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її знайомою з 2022-2023 років, між ними дружні відносини. З ОСОБА_2 вона особисто не знайома, чула про неї від ОСОБА_1 . З ОСОБА_1 її познайомила приятелька ОСОБА_5 і попросила допомогти ОСОБА_1 , бо та не могла зрозуміти, чому на даний час її квартира на ОСОБА_2 . Вона має вищу юридичну освіту. Рахунки на комунальні послуги приходять на ім`я ОСОБА_2 . Вони з ОСОБА_1 пішли до ЦНАПу за довідкою про склад сім`ї, але там відмовляли, бо ОСОБА_1 не є квартиронаймачем. За третім разом вони дали їм довідку. ОСОБА_1 розповідала, що ОСОБА_2 приходила до неї. ОСОБА_2 буде її доглядаит до смерті, скуплятись в магазині. возити в лікарню. Зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 це робила зрідка, а з 2023 року перестала приходити. Коли ОСОБА_2 купляла продукти, то не віддавала решту. У лікарні також решту не віддавала. Теж саме і з комунальними платежами. ОСОБА_1 скаржилась, що ОСОБА_2 її обзивала, кричала на неї, називала безтолковою. ОСОБА_1 пішла до нотаріуса, а той сказав, що вона повинна прийти разом з ОСОБА_2 ОСОБА_5 попрохала її з`їздити разом з ними до нотаріуса. Як виявилось, бабуся сказала, що хоче розірвати договір, бо ОСОБА_2 її обманула. ОСОБА_2 не прийшла до нотаріуса. ОСОБА_2 подзвонила ОСОБА_1 і сказала, давай розірвемо угоду, бо не хоче цього. Тому вони і пішли до нотаріуса. Замість ОСОБА_2 прийшов її зять, він висловлювався нецензурною лайкою, а нотаріус не прийняла жодних заходів. Зять кричав: «Давайте 22000 грн. і ми відмовимось від договору». Про всі відносини між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 їй стало відомо від ОСОБА_1 . Вона не була очевидцем подій.

Вислухавши сторони, їх представників, представницю третьої особи та свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 01 червня 2022 року між сторонами було укладено договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської обл. Астаховою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2-556, що підтверджується копією договору дарування (а.с. 11-12).

01 червня 2022 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстроване за відповідачкою на підставі договору дарування, серія та номер: № 2-556, що підтверджується інформаційною довідкою № 326581040 від 22 березня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 13-15).

Позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває під наглядом у лікаря у КНП КМР «ЦПМСД № 1» з діагнозом: «ІХС: дифузний кардіосклероз, постійна форма фібріляції передсердь, з тахісистолією шлуночків. ГХ ІІІ, ст. 3, ризик4, СН ІІ А. ДОА колінних суглобів, R стадія ІІ-ІІІ, ПФС ІІ. Двобічна нейросенсорна приглухуватість. ХАТ, еутериоз. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок, стеноз підколінних артерій, ХАН ІІ А. ДЕП ІІ ст. при ЦА, ГХ з когнітивними порушеннями. Хронічний панкреатит», що підтверджується довідкою від 22 березня 2023 року (а.с. 18).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 16 березня 2016 року в справі № 6-93цс16 Верховний Суд України прийшов до висновків, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Постановою Верховного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 визначено, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).

Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 161/17523/16-ц прийшов до висновків, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування. Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Проте, Верховний Суд наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.

Судом встановлено, що при посвідченні договору дарування, нотаріусом було роз`яснено характер правочину, який укладався. Роз`яснювалися також правові наслідки укладання саме такого виду правочину. ОСОБА_1 виявила бажання укласти саме договір дарування, відповідачка також не була проти цього. Дані обставини підтверджуються підписом ОСОБА_1 у спірному договорі дарування, протилежного позивачкою не доведено. Також нею не доведено, що в момент підписання оспорюваного договору вона діяла під примусом. Жодних належних та допустимих доказів позивач в обґрунтування позову не надала та не довела, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування вона помилилася стосовно правової природи укладеного нею правочину та що існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи ці договори, вона усвідомлювала їх істотні умови і правові наслідки їх укладення, що підтверджується свідченнями державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської обл. Астахової О.С., яка у судовому засіданні зазначила, що позивачка двічі укладала договори довічного утримання (спадкові договори) та що вона неодноразово роз`яснювала ОСОБА_1 , що дарувальник безоплатно передає обдаровуваному право власності на квартиру і право власності переходить одразу після підписання, а дарувальник ніяких прав після підписання не має, однак позивачка все одно наполягала на укладенні саме договору дарування.

Таким чином суд приходить до висновку, що спірний договір дарування квартири вчинений у формі, встановленій законом, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; сторони договору мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі.

Відповідачка наголошувала в суді і це також було підтверджено показаннями позивачки, що ще до укладання договору дарування, вона допомагала позивачці по господарству, допомагала їй лікуватися, зокрема, супроводжувала її до лікувального закладу, ходила за покупками для ОСОБА_1 до магазинів, готувала їсти, тощо, оскільки у позивачки відсутні родичі та близькі. І саме в зв`язку з цим, ОСОБА_1 вирішила подарувати відповідачці квартиру безоплатно.

На думку суду, наступна зміна рішення позивачки або ставлення до його наслідків після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки у позивачки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

За встановлених фактичних обставин справи, зокрема, пояснень сторін, показань третьої особи та свідків, які вказують на те, що змінилися відносини у стосунках між позивачкою та відповідачкою, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору дарування, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину.

Щодо фактичної передачі спірного майна, судом встановлено, що після укладення договору дарування сплати за комунальні послуги проводились переважно від імені відповідачки, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 28-50), на підтвердження факту того, що сплати проводились за кошти позивачки та/або з її карти/банківського рахунку, в тому числі належність позивачці карти/банківського рахунку, з якого проводились сплати, до суду надано не було, однак незважаючи на те, що відповідачка стала новим власником квартири, позивачка, за їхньою домовленістю, залишилась у ній проживати.

Також не знайшли свого підтвердження доводи позовної заяви про те, що позивачка на час укладення договору погано розуміла, що відбувається, оскільки мала вади здоров`я та в силу віку не розуміла, що саме підписує. Підпис на спірному договорах чіткий та виразний, в потрібному місці. Медичні документи, додані до позовної заяви, а також покази свідків, свідчать про те, що позивачка, в силу вікових змін, має ряд захворювань, проте ніколи не хворіла на психічні захворювання, розуміє зміст та сенс того, що відбувається, має змогу самостійно пересуватися та обслуговувати себе, як до укладення спірного договору, так і станом на теперішній час.

Суд не приймає твердження позивачки про те, що вона не підписувала спірний договір, оскільки воно спростовується як поясненнями самої позивачки, яка пояснила, що вона укладала вказаний договір, так і показаннями нотаріуса та відповідачки. З клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи позивач до суду не зверталась.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору дарування від 01 червня 2022 року.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору дарування, тому вказані вимоги також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), третя особа Друга кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (, юридична адреса: 51937, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Наддніпрянський, 1Г) про визнання правочину недійсним та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик