ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м.Суми

Справа №592/14530/24

Номер провадження 22-ц/816/997/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 листопада 2024 року, в складі судді Котенко О.А., ухвалене у м.Суми,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 27.03.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №481454630 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 27.03.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 22000 грн на банківську картку відповідача.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою продовжено строк дії договору до 31.12.2022 року, інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 рок. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та №28/1118-01. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №137 від 08.06.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 51291,39грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 року та у подальшому шляхом укладення додаткових угод неодноразово продовжувався до 30.12.2024 року включно. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 80638,81грн. 17.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Зазначає, що в ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором №481454630 від 27.03.2021 року перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 80638,81грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №481454630 від 27.03.2021 року в розмірі 80638,81грн та судові витрати, які складаються з судового збору сумі 2422,40грн і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 листопада 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за Кредитним договором №481454630 від 27.03.2021 року у розмірі 25009 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 751 грн 27 коп. та 3000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині стягнення відсотків за кредитним договором скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 55629,81 грн нарахованих відсотків.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» наявні всі правові підстави для стягнення з відповідачки відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії, так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України), тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 80638,81 грн не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №481454630, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 22000грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Кредит надається на строк 30 днів. Нарахування відсотків здійснюється у розмірі 277,40% річних, що становить 0,76% в день (а.с. 16-17).

Договір №481454630 від 27.03.2021 року підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором).

На виконання умов кредитного договору позивачем на платіжну карту відповідача відкриту в АТ КБ «ПриватБанк», 27.03.2021 року перераховано грошові кошти у сумі 22000 грн (а.с. 26,27).

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», строк дії договору до 28.11.2019 року (а.с. 29-30).

28.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою визначено строк дії договору факторингу до 31.12.2020 року (а.с. 32).

31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції. Відповідно до умов ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних Реєстрах прав вимоги (п.2.1.). Згідно п.4.1. цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами відповідного Реєстру права вимоги, а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Строк договору закінчується 31.12.2021 (пункт 8.1-8.2) (а.с. 33-35).

31.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №27 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, якою визначено строк дії договору факторингу до 31.12.2022 року (а.с.36).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №137 від 08 червня 2021 року до Договору факторингу, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором 481454630 від 27.03.2021 року в сумі 51291,39грн. (а.с. 38).

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» за плату, а ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Таліон Плюс» і боржниками, строк дії договору до 04.08.2021 року (а.с.40-41).

03.08.2021 року та 30.12.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено додаткові угоди до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2024 року включно (а.с. 44,45).

Згідно витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу, до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №481454630 від 27.03.2021 року в сумі 80638,81грн. (а.с. 46).

17.07.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» укладено договір факторингу №17/07/24, за умовами якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» за плату, а ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги до боржника за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» і боржниками (а.с. 49-50).

Відповідно до реєстру боржників від 17.07.2024 до Договору факторингу, до ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №481454630 від 27.03.2021 року в сумі 80638,81грн. (а.с. 52).

Згідно розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість за договором №481454630 від 27.03.2021 року становить 80638 грн.81 коп., з яких: 21999 грн 40 коп. - тіло кредиту; 58639 грн 41коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 48).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» в частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов договору кредитної лінії №481454630 від 27.03.2021 року строк користування кредитом не може перевищувати 30 днів, останнім днем строку користування кредитом є 26 квітня 2021 року, тому відсотки за користування кредитними коштами підлягають стягненню лише в межах цього строку кредитування, установленого договором.

Однак, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та частини першої ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Цей висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Згідно з п.1.2. кредитного договору Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання Кредиту не в день укладення Договору, загальний строк надання Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту.

Відповідно до п.4.2 Строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.7 Договору. Строку дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.8. та п.1.12.1. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.

Згідно з п. 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду.

Відповідно до п.1.8 Кредитного договору Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2. Договору, нараховуються за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту Позичальником.

Згідно з п.4.3. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також сторони погодили, що закінчення строку дії Договору не звільняє їх від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії Договору (п.3.6 Кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи, боржником неналежним чином виконувалися кредитні зобов`язання. При цьому, позичальник добровільно погодився на дані умови кредитного договору, шляхом його підписання. Також боржник своїм підписом засвідчила, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків кредитодавця та позичальника та відповідає вільному волевиявленню сторін (п.4.9-4.10 Кредитного договору).

Згідно з ч.1-2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1.ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 910/1238/17 касаційний суд дійшов такого висновку:

«проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплат врегульований ч.1 ст.1048 ЦК України.

Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».

Як зазначалося вище, сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. Позивач у своїй позовній заяві посилався безпосередньо на ст. 625 ЦК України (абзац 7 сторінка 5 Позовної заяви).

Таким чином, у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України) у розмірі 55629,81 грн, так як останні нараховані згідно п.п. 1.7.1., 1.8. кредитного договору.

Суд першої інстанції при розгляді справи не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів позивача і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків.

Таким чином, колегія судів вважає, що з відповідача має бути стягнута заборгованість у розмірі 80638 грн 81 коп. (21999 грн 40 коп. - тіло кредиту; 58639 грн 41коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам), а не 25009 грн, як вважав суд першої інстанції.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях у загальному розмірі 6000 грн (3000 грн+3000 грн).

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні в частині розподілу між сторонами понесених судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» задоволено, то позивач має право на відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та 3000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

За апеляційний перегляд справи позивачу необхідно компенсувати 3633,60 грн судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи те, що справа є малозначною, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 листопада 2024 року змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором та в частині компенсації судових витрат, викласти абзац перший, другий і третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за Кредитним договором №481454630 від 27.03.2021 року у розмірі 80638 грн 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та 3000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.»

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 3633 грн 60 коп. компенсації судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов