Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 липня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

представника позивача адвоката Домбровської Є.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Маркової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в загальному позовному провадженні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Мазепа Наталя Миколаївна, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вересня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнавши за нею право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на факт спільного проживання з ОСОБА_5 та придбання нерухомого майна за спільні кошти. В обґрунтування вимог позивачем ОСОБА_2 зазначено, що у 2010 році вона познайомилася з ОСОБА_5 та з цього часу почали спілкуватися і в подальшому проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. З вересня 2011 року по грудень 2013 року вони винаймали квартири по АДРЕСА_2 , де спільно проживали та в цей період у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де батьком був записаний ОСОБА_5 . Після цього в період з 12.02.2014 по 15.04.2017 вони з ОСОБА_5 та їх дитиною проживали по АДРЕСА_3 , а в період з 15.04.2017 по 25.08.2018 вони переїхали на АДРЕСА_4 до матері ОСОБА_5 відповідачки ОСОБА_1 . Після цього у період з 25.08.2018 по 19.03.2021 вони з ОСОБА_5 та їх сином проживали по АДРЕСА_1 . За весь час спільного проживання вони з ОСОБА_5 вели спільне господарство, проводили свята та виховували сина. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина на квартиру по АДРЕСА_1 , яку вона придбала спільної ОСОБА_5 за час спільного проживання , однак батьки ОСОБА_5 пред`явили свої права на квартиру, як спадкоємці першої черги, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та на підставі статей 21, 60, 61, 63, 70, 74 СК України просить задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, який на стадії підготовчого провадження уточнила, та в редакції заяви від 02.09.2024 (том 2 а.с. 97-111) просить суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємцем першої черги, право власності на 1/3 частки квартири по АДРЕСА_1 , посилаючись на належність вказаного житла одноособово її сину як такої, що придбана ним за його особисті кошти. В обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_1 зазначено, що звернувшись до суду з позовом про визнання за нею права власності на частку квартири, ОСОБА_2 порушила її право на спадщину сина, намагаючись зменшити спадкову масу в його спадщині. Ураховуючи, що судовий спір квартири, придбаної ОСОБА_5 існує та не вирішений, отримання нею свідоцтва про право на спадщину на даний час є недоцільним. наголошує на необов`язковість відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав, оскільки наразі існує спір в суді, від якого залежать склад майна, яке має вона успадкувати після смерті сина, а тому потреба у задоволенні позову викликана не діями нотаріуса по відмові, а позовом ОСОБА_2 . Наголошено не невизнання позову ОСОБА_2 з огляду на придбання нерухомості за особисті кошти її сина. Не оспорює факт проживання її сина з позивачкою з 2011 року до 2017 року та народження у них сина, який і має право на спадщину після смерті свого батька, однак на час придбання квартири її сином відповідачка ніде не працювала, власні кошти у придбання її сином квартири не вкладала, що нею не спростовано відповідними доказами. Зазначено про погіршення з 2017 року відносин між ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_5 , що призвело до окремого їх проживання: позивачка неодноразово кидала свого сина і проживала у своїх батьків, ОСОБА_5 перебував у відрядженнях в тому числі за кордоном та тривалий час не по 5-7 місяців був відсутній вдома. Про намір придбати квартиру для сина ОСОБА_5 їй неодноразово повідомляв, яку і придбав за власні кошти, накопичені за час трудової діяльності гроші він передавав їй, як матері, і вона зберігала їх у себе для майбутньої купівлі нерухомості сином. Вона особисто надала сину 3 000,00 доларів США на купівлю квартири, син позичав у друзів також, віддаючи борги згодом із зарплати. Крім того, син переказував на її картку грошові кошти також на облаштування квартири, проведення ремонтних робіт, за період з 2018 по 2020 роки переказав більше 120 000,00 грн., які були використані нею за призначенням. Долучені відповідачкою документи по оплаті ремонту квартири, придбання меблів, оплачувала не ОСОБА_2 , а вона із коштів сина, які він надавав їй як особисто, так і шляхом банківських переказів. У квартирі наразі проживає позивачка разом із сином, а також своєю матір`ю та племінником, а отже належних умов для проживання син померлого у квартирі свого батька не має. Вона вступила у спадщину сина з метою захисту інтересів онука, оскільки відповідачка молода жінка та має право в тому числі й на народження інших дітей. Знаючи волю свого сина, який бажав залишити квартиру сину в повному обсязі, з метою захисту спадкових прав, наполягає на задоволенні зустрічних вимог.

Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 29 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року залишено без руху зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, залучено виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради у якості третьої особи, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року прийнято до провадження справу у зв`язку зі звільненням у відставку з посади судді ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року повернуто до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 16 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_7 про витребування доказів, витребувано у Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепи Наталі Миколаївни належним чином засвідчену копію спадкової справи на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву про зменшення зустрічних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в редакції заяви від 02 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів. Задоволено клопотання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про витребування доказів. Витребувано з Криворізького відділення № 4 банку «Конкорд» роздруківку з рахунку ОСОБА_5 , з інформацією про його доходи і витрати за період з 2017 року по 2020 рік включно. Витребувано у Криворізького відділення Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» роздруківку з рахунку ОСОБА_5 , інформацією про його доходи і витрати за період з 2017 року по 2020 рік включно.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Домбровська Є.В. на задоволенні первісних вимог наполягала з підстав, викладених у тексті позовної заяви, проти зустрічного позову заперечувала.

У відзиві на зустрічний позов представником позивача зазначено про винятковість способу захисту спадкових прав та відсутність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що виключає ту обставину, що існував спір і було порушено право позивача на спадщину. Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у ОСОБА_2 , до якої позивач не зверталась для їх подання нотаріусу, після смерті ОСОБА_5 визначене коло спадкоємців, тому просить відмовити у задоволенні вимог.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Маркова С.В. вимоги первісного позову не визнали повністю, на зустрічному позові наполягали.

У відзиві на позов (том 1 а.с. 146-147) відповідачем зазначено про необґрунтованість вимог, неправильне визначення позивачем кола учасників процесу, необґрунтоване зниження вартості спірного майна та необхідність призначення судової оціночно-будівельної експертизи. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

У відповіді на відзив на зустрічний позов стороною відповідача зазначено про направлення її вимог зустрічного позову насамперед на інтереси онука, оскільки ОСОБА_2 , як мати малолітнього ОСОБА_3 , може продати квартиру, позбавивши дитину власного житла. Зазначені аналогічні доводи, викладені у зустрічній позовній заяві.

Допитана як свідок відповідач ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_8 її рідний син, а позивач ОСОБА_2 була співмешканкою сина, від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_9 . ОСОБА_5 почав спільно проживати разом з ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 з грудня 2014 року у найманому житлі до 19.04.2017. З квітня 2017 року ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_10 переїхала до неї, ОСОБА_1 , на АДРЕСА_5 , але переїхали без ОСОБА_5 , бо син працював в Єгипті. Проживала ОСОБА_2 у неї до серпня 2018 року. Із серпня 2018 року ОСОБА_5 проживав разом із ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 до смерті. Квартиру син купив у травні 2018 року за власні кошти і 3 000,00 доларів вона йому дала за умови, що син відмовиться від належної йому частки у батьківській нерухомості по АДРЕСА_4 , але це була усна домовленість, письмово відмову не оформлювали. Придбана квартира була в задовільному стані за 13 500,00 доларів США, гроші на придбання житла зберігалися у ОСОБА_5 . Ремонт квартири робився за кошти ОСОБА_5 , який переводив їй кошти на її банківську картку, а вона допомагала йому. Син заробляв гроші у відрядженнях. ОСОБА_2 користувалася банківською карткою ОСОБА_5 , який заробляв кошти та слав на цей рахунок.

Допитаний як свідок відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що позивачка ОСОБА_2 його невістка, вони з нею познайомилися в 2011-2012, коли вони зустрічалися з його сином ОСОБА_5 . Він давав сину свій автомобіль «Запорожець» і ОСОБА_11 їздив на побачення в с. Солдатське Апостолівського району з ОСОБА_2 . Його син жив тоді в с. Нива ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_4 у сина з позивачкою народився син ОСОБА_9 . Мати ОСОБА_2 була проти їх весілля з ОСОБА_11 . З 2012 року ОСОБА_2 жила спільно однією сім`єю з ОСОБА_5 в м. Кривому Розі по мкрн. Сонячний, він часто навідував сина та онука, ОСОБА_13 з ОСОБА_11 вели спільне господарство, син заробляв гроші, але у них був спільний бюджет. Вони хотіли укласти шлюб, однак спочатку бажали придбати житло. У 2014-2015 роках ОСОБА_13 із сином орендували житло в с. Нива ОСОБА_12 , ОСОБА_11 двічі їздив на заробітки і заробив гроші на квартиру. В подальшому ОСОБА_5 позичив гроші у кума 1000-1500 доларів США і в ОСОБА_14 1 000 доларів США і придбав квартиру на мкрн. Сонячному. Вважає, що ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, більше його син ні з ким не жив. Він знає, що у ОСОБА_11 були якісь інтимні стосунки з іншою жінкою, але одноразового характеру, це йому сам син розповідав. До народження сина ОСОБА_15 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не проживали разом, а тільки зустрічалися, а з народженням дитини стали жити сім`єю. Квартиру син придбав у 2018 році за 11 000,00 доларів США.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що ОСОБА_1 її рідна тітка та хрещена мати. ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_2 близько трьох років з 2015 по 2018, у них є спільна дитина. ОСОБА_2 тривалий час проживали у батьків ОСОБА_5 в с. Нива Трудова, поки він їздив по відрядженням. ОСОБА_5 казав, що збирає гроші, щоб придбати квартиру в м. Кривому Розі, тому їздив у відрядження. Вона знає, що спільного майна у ОСОБА_2 з ОСОБА_5 не було і припускає, що спільного господарства вони не вели. ОСОБА_5 давав гроші ОСОБА_2 тільки на сина. Вона не знає, чи давала гроші на квартиру ОСОБА_2 , ОСОБА_5 придбав квартиру у 2018році. ОСОБА_11 пересилав гроші своїй матері, а та за них робила ремонт у квартирі сина, про що їй відомо зі слів матері ОСОБА_11 та з його власних слів. У ОСОБА_5 була інша жінка з дитиною в м. Маріуполі, зі слів його старшого брата ОСОБА_17 , і ОСОБА_11 з нею проживав, коли був у відрядженнях. ОСОБА_2 вона знає з 2012 року, у неї не було свого житла, тому вона жила у батьків, а ОСОБА_5 їздив по відрядженням. Вона була в гостях у ОСОБА_18 і бачила у них ОСОБА_2 із сином та знає про їх проживання у них, дитина відвідувала там дитячий садочок. Коли ОСОБА_11 приїхав з відрядження з Єгипту, то придбав квартиру в м. Кривому Розі. Вона знає, що ОСОБА_1 позичала своєму сину 3 000,00 доларів США для придбання квартири. Вона була в гостях у ОСОБА_5 в його квартирі по мкрн. Сонячному в м. Кривому Розі, там жила і ОСОБА_2 . Вона дала 3 000,00 доларів США ОСОБА_1 , а та дала ці гроші ОСОБА_11 для придбання квартири.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2018 року, був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17).

Клопотання про витребування копії договору за місцем його укладення, а саме з Третьої криворізької державної нотаріальної контори), учасники процесу не заявляли, суд сумніву у достовірності факту належності вказаної квартири ОСОБА_5 не має.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с. 18 копія свідоцтва).

Згідно письмових доказів, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батьківство записі в актовому записі про народження дитини на підставі ст. 126 СК України (а.с. 12, 14-15 копії свідоцтва, витягу).

Стосовно вимог первісного позову.

Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, правомірною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються приписи глави 8 СК України.

Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Отже законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності.

Це означає, що якщо майно придбано подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком в період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 646/6271/16-ц (провадження № 61-34723св18), від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 442/3741/21 (провадження № 61-1292св23).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 07 квітня 2025 року у справі № 753/21898/20).

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2025 року у справі № 673/923/23 (провадження № 61-5746св25) погодився із судом апеляційної інстанції при задоволенні вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу щодо правильного врахування наявності у матеріалах справи доказів, які у їх сукупності підтверджують факт наявності між сторонами відносин, притаманних подружжю, зокрема: визнання сторонами факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2014 року по 2018 рік; народження спільної дитини (біологічне батьківство позивача не заперечувалося відповідачкою); видача у 2018 році продавцем спірного майна на користь позивача довіреності на право розпорядження таким майном; визнання продавцем продажу нерухомого майна у 2018 році на користь сторін, як сім`ї; фактичне проживання сторін з 2018 року у спірному житловому будинку, що підтверджували допитані в судовому засіданні свідки; оплата позивачем комунальних послуг за адресою розташування спірного будинку; систематичного пересилання позивачем протягом 2021 - 2022 років грошових коштів на рахунок відповідачки, тощо. При цьому Верховний Суд погодився також з доводами, що вимоги про встановлення юридичного факту, а також про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності, суд апеляційної інстанції вважав такими, що не забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя».

Так, в судовому засіданні учасниками процесу не заперечується факт сумісного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 з моменту народження їх спільної дитини до смерті ОСОБА_5 , стороною відповідача ОСОБА_1 не визнається факт проживання їх як чоловіка та жінки і ведення спільного господарства, наявності спільних та взаємних прав і обов`язків між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 саме на час придбання спірного нерухомого майна, оскільки зі слів відповідачки, відносини між ними погіршувалися з 2017 року. При цьому ОСОБА_1 не заперечується факт проживання у неї позивачки ОСОБА_2 із сином на час придбання спірної квартири, оскільки її син ОСОБА_5 був у відрядженнях, що також підтверджується наданим нею повідомленням Державної прикордонної служби у спірний період. Підстави такого проживання у відповідачки ОСОБА_2 , за відсутності, на її думку, взаємних прав та обов`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , суду невідомі, учасниками процесу не надані, що свідчить про все таки наявність фактичних подружніх стосунків між позивачкою та померлим ОСОБА_5 , за яким логічно останній залишає ОСОБА_2 разом з дитиною у своїх батьків (а не батьків позивачки) за час його відрядження і вирішення питання із житлом.

По закінченню цього терміну (серпень 2018 року) позивачка ОСОБА_2 разом з їх із ОСОБА_5 спільним сином ОСОБА_10 переїжджає до квартири по АДРЕСА_1 , де значиться зареєстрованою з 22 серпня 2018 року (а.с. 5-6 копія паспорта), що свідчить про наявність усталених відносин, які притаманні подружжю, оскільки учасниками процесу не заперечується факт утримання за життя ОСОБА_5 як сина, так і ОСОБА_2 .

На спростування зазначеного стороною відповідача суду не надано підстави реєстрації та тривалого проживання ОСОБА_2 належному ОСОБА_5 на праві власності помешканні, проведенні ремонтних робіт після купівлі квартири з оформленням частини документів саме на ОСОБА_2 , тощо.

При цьому за сімейним законодавством України, набуте чоловіком та дружиною майно під час подружнього життя відноситься саме до спільної сумісної власності, навіть у тому випадку, якщо один з них не працював з поважних причин. Можливість претендувати на майно для тих, хто під час шлюбу не мав самостійного доходу через хворобу, навчання чи ведення домашнього господарства, забезпечується статтею 60 СК України. ОСОБА_1 не заперечується виховання ОСОБА_2 їх спільної з ОСОБА_5 дитини та ведення домашнього господарства в тому числі й у періоди перебування ОСОБА_5 у тривалих відрядженнях, а отже в придбання спірної нерухомості були вкладені не лише кошти, а й спільні зусилля ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а отже доводи сторони відповідача в цій частині відхиляються.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) вважала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявленого позивачем ОСОБА_2 позову є саме поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання позивача З ОСОБА_5 однією сім`єю з колишньою дружиною як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не спростувала презумпції спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо квартири по АДРЕСА_1 , на вказане майно поширюється режим спільної сумісної власності. А тому помилковим є доводи сторони відповідача про необхідність заявлення окремої вимоги про визнання цього об`єкту спільним сумісним майном.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про перерахування їй коштів сином ОСОБА_5 у період з 2017-2020 роки (том 2 а.с. 64-71), то на картку відповідачки здійснював перекази також її інший син ОСОБА_19 , а також були соціальні та пенсійні надходження, а тому вказане може свідчити виключно про переказ грошей на ремонт квартири та придбання необхідних меблів, устаткування, тощо, а свідчить більше про синівську турботу відносно матері. Доказів зворотного суду не надано. При цьому суд не виключає і наявність боргових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за відсутності доказів відмови останнього від частки у будинку батьків, як і докази на підтвердження такого права.

Стосовно вимог зустрічного позову.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19, від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.

На виконання ухвали суду від 16 липня 2024 року приватним нотаріусом Мазепою Н.М. надано копію спадкової справи № 66/2021 відкрито 04.08.2021 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 3 а.с. 40-57), якій містяться заяви відповідні спадкоємців та запити і відповіді нотаріуса з виконання нотаріальних дій, однак відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що свідчить про відсутність перешкод в оформленні спадкоємцями спадкових прав, ураховуючи також чітко визначене коло спадкоємців (син та мати померлого) та відсутність спору щодо частки спадщини між ними.

Ураховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, за відсутності доказів перешкод в оформленні спадкових прав ОСОБА_1 , вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ураховуючи відсутність вимоги в цій частині, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити первісний позов ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя частково.

Установити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 14.02.2012 до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП суду невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП суду невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Мазепа Наталя Миколаївна, робоче місце за адресою: АДРЕСА_7 .

Третя особа Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , місце знаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 32.

Повне рішення складено 14 липня 2025 р.

Суддя А.В. Ткаченко