Провадження № 22-ц/812/982/25 Суддя першої інстанції Орленко Л.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2025 року м. Миколаїв Справа № 472/1098/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Лівшенку О.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки Івахова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2025 року, повне судове рішення складене 10 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Орленко Л.О., в залі судового засідання в с-ще Веселинове, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект-Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр», Товариство) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 23 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі ТОВ «Служба миттєвого кредитування») та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансових послуг № 706, за умовами якого відповідачці надано кредитні кошти в сумі 5 900 грн, які вона зобов`язалася повернути кредитодавцю протягом 16 днів та сплатити відсотки в розмірі 1,4% на день.

Кредитодавець на виконання умов Договору надав ОСОБА_2 грошові кошти. Проте, позичальниця своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 27 вересня 2024 року становить 95 853 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 900 грн, сума заборгованості за відсотками - 89 953,76 грн.

Крім того, 23 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансових послуг № 942, за умовами якого відповідачці надано кредитні кошти в сумі 3 100 грн, які вона зобов`язалася повернути кредитодавцю протягом 16 днів та сплатити відсотки в розмірі 1,4% на день.

Кредитодавець на виконання умов Договору надав ОСОБА_2 грошові кошти. Між тим, позичальниця своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 27 вересня 2024 року становить 50 363,84 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 3 100 грн, сума заборгованості за відсотками - 47 263,84 грн.

Крім того, 28 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики № -69421, за умовами якого відповідачці надано кредитні кошти в сумі 2 500 грн, які вона зобов`язалася повернути кредитодавцю протягом 20 днів та сплатити відсотки в розмірі 1,85% на день.

Кредитодавець на виконання умов Договору надав ОСОБА_2 грошові кошти. Проте позичальниця своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 27 вересня 2024 року становить 17 167.50 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2 500 грн, сума заборгованості за відсотками - 14 667.50 грн.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договорів про надання фінансових послуг № 706 та № 942 від 23 березня 2021 року.

07 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 07-09/21, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики № -69421 від 28 квітня 2021 року.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договорів про надання фінансових послуг № 706 та № 942 від 23 березня 2021 року та з договору позики № -69421 від 28 квітня 2021 року.

Посилаючись на викладене, Товариство просило суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за вказаними кредитними договорами на загальну суму 107 470.80 грн, з яких: заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 706 від 23 березня 2021 року в розмірі 59 198.83 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 900 грн, сума заборгованості за відсотками - 53 298.83 грн; заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 942 від 23 березня 2021 року в розмірі 31 104.47 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 3 100 грн, сума заборгованості за відсотками - 28 004.47 грн.; заборгованість за договором позики № -69421 від 28 квітня 2021 року в розмірі 17 167.50 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2 500 грн, сума заборгованості за відсотками - 14 667.50 грн.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами на загальну суму в розмірі 72 329 грн, яка складається із заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 706 від 23 березня 2021 року в розмірі 45 170,40 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом - 5 900 грн; сума заборгованості за відсотками - 39 270,40 грн; із заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 942 від 23 березня 2021 року в розмірі 23 733.60 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 3 100 грн, сума заборгованості за відсотками - 20 633.60 грн; із заборгованості за договором позики № -69421 від 28 квітня 2021 року в розмірі 3 425 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2 500 грн, сума заборгованості за відсотками - 925 грн та стягнуто судові витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Компенсовано ТОВ «Коллект Центрн» за рахунок держави сплачений ним судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 2 037.88 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони укладали в електронній формі кредитні договори зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та погодили строк користування кредитом.

Позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом після спливу строку кредитування.

Таким чином, розмір заборгованості за договором позики № -69421 від 28 квітня 2021 року за процентами в межах строку кредитування (20 днів) становить 925 гривень (2 500 гривень х 1,85%) х 20 днів).

Щодо заборгованості за відсотками за договором про надання фінансових послуг № 706 від 23 березня 2021 року та за договором про надання фінансових послуг № 706 від 23 березня 2021 року.

Враховуючи зміст предмету договору факторингу, суд вважає, що у позичальниці мали місце законні очікування того, що з передачею первісним кредитором фактору грошової вимоги, строк виконання якої настав, підстав для додаткового нарахування відсотків після цієї дати не буде, оскільки наведені обставини надавали право новому кредитору лише на нарахування процентів виключно в порядку, передбаченому положеннями статті 625 ЦК України.

За таких обставин пред`явлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі, визначеному первісним кредитором станом на 30 листопада 2021 року.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідчених письмових доказів, які є недопустимими.

Договір про надання фінансових послуг не в повній мірі відповідає вимогам ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь банку.

Наданий розрахунок не містить значення ставок процентів, за якими нараховувався борг, з огляду на що зазначену в ньому суму заборгованості неможливо перевірити жодними математичними розрахунками, надати контр-розрахунок.

Довідка про переказ суми кредиту не є первинним бухгалтерським документом, вона не містить даних щодо власника банківської карти, на яку були перераховані кошти, повного номеру карти, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу фінансовою установою коштів на картковий рахунок, який належав саме ОСОБА_2 .

Докази проведення ідентифікації відповідачки при вході в особистий кабінет в справі відсутні.

Від ТОВ «Коллект Центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначав, що вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 23 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансових послуг № 706, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 5 900 грн, які вона зобов`язалася повернути кредитодавцю орієнтовно протягом 16 днів, але не пізніше 365 днів, та сплатити відсотки в розмірі 1,4% на день, що підтверджується копією зазначеного договору.

Вказаний договір підписано одноразовим електронним ідентифікатором як аналог власноручного підпису позичальника. Факт отримання кредитних коштів підтверджується відповіддю Товариства з обмеженою відповідальністю «Финансова компанія «Вей Фор Пей» (далі ТОВ «ФК ««Вей Фор Пей») від 08 квітня 2024 року.

У відповідачки виникла заборгованість, яка станом на 27 вересня 2024 року становить 95 853 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 900 грн, сума заборгованості за відсотками - 89 953.76 грн.

23 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансових послуг № 942, за умовами якого відповідачці надано кредитні кошти в сумі 3 100 грн, які вона зобов`язалася повернути кредитодавцю орієнтовно протягом 16 днів, але не пізніше 365 днів, та сплатити відсотки в розмірі 1,4% на день, підтверджується копією зазначеного договору.

Вказаний договір підписано одноразовим електронним ідентифікатором як аналог власноручного підпису позичальника. Факт отримання кредитних коштів підтверджується відповіддю ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 16 травня 2024 року.

У відповідачки виникла заборгованість, яка станом на 27 вересня 2024 року становить 50 363.84 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 3 100 грн, сума заборгованості за відсотками - 47 263.84 грн.

28 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики № -69421, за умовами якого відповідачці надано кредитні кошти в сумі 2 500 грн, які вона зобов`язалася повернути Кредитодавцю протягом 20 днів та сплатити відсотки в розмірі 1,85% на день, що підтверджується копією зазначеного договору.

Вказаний договір підписано одноразовим електронним ідентифікатором як аналог власноручного підпису позичальника. Факт отримання кредитних коштів підтверджується відповіддю Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» від 27 березня 2024 року.

У відповідачки виникла заборгованість, яка станом на 27 вересня 2024 року становить 17 167.50 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2 500 грн, сума заборгованості за відсотками - 14 667.50 грн.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договорів про надання фінансових послуг № 706 та № 942 від 23 березня 2021 року. 07 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 07-09/21, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору позики № -69421 від 28 квітня 2021 року. 10 січня 2023 року та 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект-Центр» укладено договори про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 та № 10-03/2023/01, відповідно до яких ТОВ «Вердикт Капітал» відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договорів про надання фінансових послуг № 706 та № 942 від 23 березня 2021 року та з договору позики № -69421 від 28 квітня 2021 року, що підтверджується копіями договорів факторингу, копіями актів прийому-передачі реєстру боржників, витягами з реєстру боржників.

Отже у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договорів позики на умовах фінансового кредиту, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію».

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:

у паперовому вигляді;

у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною договору позики, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, з огляду на положення вище вказаного законодавства та пунктів 1.5,1.6 договорів про надання фінансових послуг від 23 березня 2021 року та пункту 3 договору позики від 28 квітня 2021 року позичені кошти надавались ОСОБА_2 виключно за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» за умови ідентифікації та верифікації позичальника за допомогою системи BankID НБУ та інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договорів щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позикодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У справі, що переглядається, для отримання запозичених коштів відповідачка самостійно здійснює реєстрацію на сайтах ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», за наслідком чого отримує облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подала електроні заявки на отримання кредитних коштів.

Отже, 23 березня та 28 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 , а також між відповідачкою та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» укладені правочини - договори про надання фінансових послуг та позики, що були укладені в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайтах цих товариств з виконанням нею певних дій, які свідчать про укладення Договорів, зокрема електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що зазначені у текстах договорів у розділі "ПОЗИЧАЛЬНИК".

Відповідачка взагалі не сплачувала суму заборгованості, що передбачена умовами договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач довів факти укладання вказаних договорів та не виконання ОСОБА_2 умов цих договорів щодо повернення суми грошових коштів та процентів за їх використання.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки грошових коштів як то визначено умовами договорів не заслуговують на увагу.

Так, за інформаційними довідками ТОВ ФК «Вей Фор Пей» встановлено, що на підставі укладеного договору з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», 23 березня 2021 року ТОВ ФК «Вей Фор Пей» виконано трансакцію щодо перерахування 5 900 грн та 3 100 грн на картку № НОМЕР_1 , а також відповідно до виписки із сайту KREDITI.COM.UA на картку № НОМЕР_2 28 квітня 2021 року переказано 2 500 грн.

Скаржниця, ставлячи під сумнів надані позивачем письмові докази, не заперечувала та не підтверджувала відповідними засобами доказування, що банківська картка відповідачка № НОМЕР_1 , на яку були перераховані кредитні кошти за умовами договорів, їй не належить. Крім цього не надано доказів, що стороння особа могла скористатись особистими даними паспорта відповідачки, доступу до логіна та паролю особистого кабінету.

Крім того, будь-яких клопотань про витребування доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачка не заявляла ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості з огляду на те, що розрахунок не містить ставок процентів, є неприйнятними, оскільки така заборгованість обумовлена не виконанням умов договору щодо повернення суми позичених коштів та передбачених процентів за їх користування. Ці складові викладені в умовах укладених договорах та додатках до них. Заперечуючи розрахунки позивача, ОСОБА_2 не надала суду свого розрахунку, який би відповідав умовах укладених нею договорів.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем документи, що додані до позову, не можна вважати достовірними, оскільки вони належним чином не засвідчені. Як вбачається з матеріалів справи всі документи, що надійшли до суду першої інстанції при звернення до суду з позовом, прошиті, пронумеровані, та скріплені печаткою позивача, підписані представником позивача. З огляду на ці обставини, надання таких доказів із засвідченням їх у такий спосіб є належним засвідченням наданих копій документів. Відповідно до частини 6 статті 95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Між тим, відповідачка під час розгляду справи клопотань про витребування оригіналу письмового доказу, копія якого викликала у неї сумнів, не заявляла.

Твердження в апеляційній скарзі про ненадання позивачем доказів проведення ідентифікації відповідачки при вході в особистий кабінет є безпідставними, оскільки копії договорів містять дані проведення верифікації клієнта, яка не спростована відповідачкою.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, надав належну оцінку дослідженим доказам.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року