Справа № 275/249/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 липня 2025 року Брусилівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді О. С. Данилюк,
при секретарі с/з Н.А. Марієвській,
за участю представниці позивача Чаплієвої К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -
Представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Чаплієва К.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 22 квітня 2000 року. В шлюбі у сторін народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час являється повнолітнім і проходить строкову службу в Збройних Силах України. Протягом шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно - будинок з земельними ділянками та рухоме майно - автомобіль. Довіреністю від 15.02.2013 року ОСОБА_2 уповноважувала ОСОБА_1 бути її представником щодо оформлення на її ім`я земельних ділянок, а позивач в свою чергу уповноважував відповідачку керувати та розпоряджатися його автомобілем ТОYОТА САMRY HIBRID, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .На даний час зі спільного сімейного майна залишились земельні ділянки в с. Осівці Брусилівського району Житомирської області, які були приватизовані на ім`я відповідачки, та спільний садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний на підставі договору купівлі - продажу. Через постійні непорозуміння в родині 14 березня 2019 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва шлюб між сторонами було розірвано. Позивач протягом багатьох років намагався в досудовому порядку улагодити з відповідачкою питання розподілу майна подружжя (а саме щоб будинок та земельна ділянка в с. Осівці залишились їх спільному сину), але відповідачка весь час тягнула з вирішенням даного питання, а після 24.02.2022 взагалі перестала відповідати на спроби позивача улагодити цей спір. Позивач весь час утримує дане майно, оплачує комунальні послуги, відповідачка являється власницею даного будинку лише на паперах, тому що як власник майна ніякої участі в його утриманні не приймає. Враховуючи наведене, позивач був вимушений звернутись з позовною заявою про визнання спільно нажитим майном подружжя даного будинку та поділу його в рівних частинах між сторонами. Також представниця позивача зазначила, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19», яким було встановлено, що на строк дії карантину продовжуються усі основні процесуальні строки, серед яких і строки позовної давності. При цьому постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 з 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинений коронавірусом SARS-CoV-2, було відмінено. Отже, на думку представника позивача, трирічний строк позовної давності для пред`явлення позову про поділ майна після розірвання шлюбу позивачем не пропущено.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2025 р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 червня 2025 підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та вказану цивільну справу було призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні представниця позивача адвокат Чаплієва К.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними оголошеннями про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представниці позивача та дослідивши подані нею письмові докази, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони у справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 22.04.2000 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 р. (а.с. 11-13).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Так, звертаючись до суду з даним позовом, представниця позивача ОСОБА_1 просила визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя та поділити вказаний будинок між сторонами шляхом визнання за кожним з них права власності на частку вказаного будинку.
При цьому, оскільки судом встановлено, що спірний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано відповідачкою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 08.05.2012 р. в період шлюбу з позивачем, доказів набуття відповідачкою ОСОБА_2 вказаного будинку за власні кошти суду надано не було, на думку суду, зазначений будинок є спільною сумісною власністю сторін як колишнього подружжя.
Отже, окрему позовну вимогу ОСОБА_1 щодо визнання спірного житлового будинку спільним майном подружжя суд вважає неефективним способом захисту його права та в її задоволенні вважає за необхідне відмовити.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 стосовно поділу спірного житлового будинку суд зазначає наступне.
Так, ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
За таких обставин суд вважає можливим здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на частину вказаного житлового будинку за кожним, задовольнивши таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині.
На підставі викладеного, ст.ст. 3, 21, 60, 70, 71 СК України, ст. 368 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 84, 88, 209, 212-215, 218, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, - задовольнити частково.
Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями за кожним.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

Суддя О. С. Данилюк