Номер провадження: 22-ц/813/5244/25
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єфименко Наталі Василівни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2025 року, повний текст якого складено 31 березня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

18.12.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 147 092,60 грн.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.03.2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено та з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто неустойку (пеню) у розмірі 147 092,60 грн., яка виникла внаслідок несплати аліментів (т.1, а.с.47-50).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.06.2024 року заочне рішення суду від 05.03.2024 року було скасовано, справу призначено до розгляду (т.1, а.с.200-201).

04.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про зменшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 103 390,04 грн. (т.2, а.с.30-50).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі № 495/908/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 550,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

За вказаним рішенням Приморським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється виконавче провадження № 50684155.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.11.2023 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 103 390,04 грн., яка утворилась за період з 03.07.2018 року по 31.10.2023 року.

На підставі вищевикладеного, вона і звернулась з відповідним позовом до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за виниклу заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 67 663,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено (т.2, а.с.101-111).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Єфименко Н.В. ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2025 року та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.113-115).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Чумаченко С.О. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.124-126).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 27.06.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що у зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. на лікарняному у період з 09.06.2025 року по 13.06.2025 року та у відпустці у період з 23.06. по 26.06.2025 року, а також враховуючи велике навантаження цивільних справ та занятістю головуючого судді в судових засіданнях, пов`язаних із розглядом інших судових справ, датою ухвалення цього судового рішення є 27.06.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.04.2025 року (т.2, а.с.120), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (т.2, а.с.121-122), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву частково та стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за виниклу заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 67 663,80 грн., суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неправильного розрахунку заборгованості щомісячної суми стягнень з боку державного виконавця, в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо сплати заборгованості по аліментам за спірний період (т.2, а.с.102-111).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19.

При вирішенні питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі № 495/908/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 550,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

За вказаним рішенням Приморським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється виконавче провадження № 50684155.

Згідно розрахунку заборгованості Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить станом на 01.11.2024 року становить 122 257,30 грн. (т.2, а.с.52-55).

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 , починаючи з 03.07.2018 року по 31.12.2020 року, сплачувались позивачу аліменти на утримання неповнолітніх дітей у встановленому рішенням суду першої інстанції від 14.03.2016 року розмірі, що підтверджується відповідними квитанціями (т.2, а.с.2-12).

Крім того, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2023 року у справі № 495/908/16-ц за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця, було встановлено, що за виконавчим провадженням № 50684155 не було здійснено нарахування щомісячних аліментів, починаючи з 03.07.2018 року у розмірі не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, прийшов до обґрунтованого висновку, що вина відповідача у прострочені сплати аліментів за період з 03.07.2018 року по 31.12.2020 року відсутня, оскільки заборгованість по аліментах за цей період часу виникла внаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню), яка виникла у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 67 663,80 грн.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єфименко Наталі Василівни залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С.Комлева