Справа № 462/213/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник позивача через систему «Електронний суд» скерував до суду позов, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 67263,54 грн. за кредитним договором №200494161 від 02 квітня 2016 року, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 02 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200494161 щодо кредитування за умовами якої відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 16158,80 грн., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків на умовах договору. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200494161 від 02 квітня 2016 року, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 43137,13 грн., що складається з: 14808,80 грн. - заборгованості за кредитом, 28328,33 грн. - заборгованості за відсотками. Крім цього, позивачем у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання було нараховано інфляційні втрати у розмірі 20240,38 грн. та три відсотки річних у розмірі 3886,03 грн., які позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Качор С.Б. подав до суду відзив, у якому проти позову заперечив, оскільки заборгованість в розмірі 67263,54 грн. за кредитним договором № 200494161 від 02 квітня 2016 року є не більше ніж припущенням позивача, оскільки її розмір встановлений без будь-якого підтвердження, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, просить у задоволені позову відмовити /Т-2 а.с.110-112/.

Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Рух справи у суді, клопотання та заяви сторін, рішення суду з процесуальних питань.

29 січня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

02 квітня 2024 року заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова ухвалено: позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 44592 гривні 08 коп. заборгованості, 1599 гривень судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу. Всього стягнути 49191 (сорок дев`ять тисяч сто дев`яносто одну) гривню 08 коп.; у решті вимог позову відмовити /Т-2 а.с.76-80/.

13 травня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Качора С.Б. про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення строку /Т-2 а.с.86-88/.

26 травня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова постановлено: поновити ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року; заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду задовольнити; скасувати заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року; розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін /Т-2 а.с.104-107/.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом у справі.

Судом встановлено, що 02 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 200494161, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Михайлівський» /Т-2 а.с.39/.

Відповідно до умов вказаного договору банк (на умовах повернення, платності, строковості) надав позичальнику у користування кредитні кошти у розмірі 16158,80 грн. із строком кредитування 730 днів до 02 квітня 2018 року; з процентною ставкою за кредитом 0,0001% в день; з щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості 2,25%, починаючи з 13 місяця дії договору; сукупна вартість кредиту 30,78 % річних.

Вказаний кредитний договір містить підпис відповідача ОСОБА_1 , що свідчить про те, що останньому достовірно було відомо про умови кредитування та зобов`язання, які на нього покладені кредитним договором.

Також, на підтвердження укладеного кредитного договору позивачем долучено анкету № 2616755 від 02 квітня 2016 року, яка містить персональні дані відповідача /Т-2 а.с.40/.

Крім цього, підписана відповідачем довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 02 квітня 2016 року підтверджує ту обставину, що відповідач ознайомився з умовами кредитування, строк кредиту який становить 24 місяці, обсяг щомісячного платежу 875 грн., процентна ставка - 0,0001% нараховується на залишок заборгованості по кредиту /Т-2 а.с.43/.

З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець свої зобов`язання виконав належним чином.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200494161 від 02 квітня 2016 року, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» /Т-2 а.с.46-47/.

Позивач, покликаючись на невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором споживчого кредиту № 200494161 від 02 квітня 2016 року, надав суду розрахунок, з якого вбачається, що станом на 12 січня 2025 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 67263,54 грн, що складається з: 14808,80 грн - заборгованості за кредитом, 28328,33 грн. - заборгованості за відсотками, 20240,38 грн. - суми інфляційних витрат у розмірі, 3886,03 грн.- суми трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

Позиція суду та застосовані норми права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Банк Михайлівський»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з частиною 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, що ним була погашена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14808,80 грн, яка підтверджується не лише вищевказаним розрахунком заборгованості, а також, випискою ПАТ «Банк Михайлівський» по особовим рахункам відповідача з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року /Т-1 а.с.7-250/.

Разом з тим, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, процентів за користування кредитними коштами.

Суд зазначає, що у заяві позичальника від 02 квітня 2016 року зазначено, що процентна ставка становить 0,0001% в день. Таким чином, виходячи з розміру вказаної процентної ставки, за 730 днів користування кредитними коштами відповідач зобов`язаний сплатити 11 гривень 68 коп. (16158,80 грн : 100% х 0,0001% х 730 днів = 11,68 грн, а не 28328,33 грн, як це просить позивач. Крім цього, з аналізу даних, які містяться у вищевказаній банківській виписці по особовим рахункам відповідача з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року вбачається, що у відповідача відсутній борг зі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, не посилається взагалі на умови договору споживчого кредиту, яким би передбачалося стягнення процентів за користування кредитом, обґрунтовуючи суму заборгованості лише тим, що така була розрахована первісним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі 342/180/17-ц, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за ставкою відмінною від ставки 0,0001% в день, а відтак, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Діджи фінанс» 28328,33 грн заборгованості за відсотками.

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку новому кредитору не повернуті, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 14808,80 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, то суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту позову та матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 20240,38 грн. та три відсотки річних у розмірі 3886,03 грн. за період з 01 січня 2022 року по 30 листопада 2024 року /Т-2 а.с.66,67/.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач розраховував заборгованість з урахуванням інфляційного збільшення та трьох відсотків річних за період з 01 січня 2022 року по 30 листопада 2024 року, однак з урахуванням наведеного вище, слід застосовувати розрахунковий період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року.

Таким чином, ураховуючи зазначене, суд вважає, що з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 14808,80 грн, на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми за період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 65,72 грн (14808,80 грн х 3% х 54 день (кількість днів прострочення за цей період)/365/100).

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.02920800.

Таким чином, інфляційне збільшення за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року складає 432,51 грн (14808,80 грн x 1.02920800 - 14808,00 = 432,51 грн)

З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат підлягають частковому задоволенню, і тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 432,51 грн інфляційних витрат та 3% річних в сумі 65,72 грн, в решті вимог слід відмовити.

Висновки суду.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме на користь позивача з відповідача слід стягнути 15307,03 грн заборгованості за договором споживчого кредиту, що складається з 14808,80 грн - заборгованості за тілом кредиту; 432,51 грн - суми інфляційних витрат у розмірі; 65,72 грн - суми трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

Щодо розподілу судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову ТзОВ «Діджи Фінанс» сплачено 2422,40 грн. судового збору /Т-2 а.с.65/.

Беручи до уваги, що позовні вимоги в розмірі 67263,54 грн. були задоволені частково на суму 15307,03 грн, що становить 22,75 % від ціни позову, суд вважає, що відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді в сумі 551,10 грн., тобто, пропорційно до задоволених позовних вимог (2422,40 грн. : 100% х 22,75% = 551,10 грн.).

Суд вважає, що за аналогічною формулою підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи убачається, що 15 лютого 2024 року між Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про надання правової допомоги №26, за умовами якого адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах договору /Т-2 а.с. 36-38/.

Згідно з Актом про підтвердження факту надання правничої допомоги від 07 січня 2025 року Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» надані юридичні послуги на суму 7000 грн. /Т-2 а.с. 33/.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1592,50 грн (7000 грн : 100% х 22,75% = 1592,50 грн).

Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 15307 гривні 03 коп.заборгованості, 551 гривня 10 коп. судового збору та 1592 гривні 50 коп. витрат на правову допомогу. Всього стягнути - 17451 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) гривня 00 коп.

У решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Суддя:

Оригінал рішення.