Справа № 465/9252/24
Провадження 2/465/1202/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові цивільну справу № 465/9252/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокатка Коць Єлизавета Павлівна до Львівської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Брюховицької селищної ради згідно Державного акту на землю серії ЛВ №. Зазначає, що ОСОБА_2 останні роки свого життя проживав в Канаді де і помер. Вона, позивачка, також проживає в Канаді і через повномасштабне вторгнення росії в Україну не змогла приїхати в Україну для подачі заяви на прийняття спадщини протягом шести місяців. Вона через свого представника звернулась до нотаріуса, і їй було повідомлено, що термін для подачі заяви про прийняття спадщини пропущено і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом з метою захисту своїх прав.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.11.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового розгляду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, представниця позивачки - адвокат Коць Є.П. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення представниці відповідача, в яких вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що факт проживання позивачки у Канаді сам по собі не свідчить про наявність об"єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування за межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою. Крім того, зазначає, що вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульсьскі установи, а в певних випадках на дипломатичні представництва України.

В письмових додаткових поясненнях представниця позивачки зазначає, що обмеження на пересування, закриття консульських установ та інші об`єктивні обставини, пов`язані з воєнним станом, ускладнили або унеможливили звернення до нотаріуса або консульської установи для подання відповідної заяви. У період дії воєнного стану, багато консульських установ працювали в обмеженому режимі або були тимчасово закриті, що унеможливлювало звернення до них. Крім того, міжнародна пошта працювала з перебоями, що також створювало перешкоди для своєчасного подання заяви.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02.06.1988, позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Львові, а її батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З копії паспорту НОМЕР_2 , офіційний переклад якого долучений до позовної заяви, вбачається, що позивачка ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Львові та є громадянкою Канади.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , офіційний переклад якого долучений до позовної заяви, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Монреаль, Квебек, Канада.

Відповідач у справі не заперечує тієї обставини, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва № НОМЕР_4 про право власності на квартиру (будинок), виданого 23 квітня 2017 року Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_2 на праві приватної власності наледить земельна ділянка площею 0,0730 га на території Брюховицької селишної ради с.м.т. Брюховичі м. Львова для ведення індивідуального садівництва.

Дана обставина підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, виданий 26 березня 1996 року та зареєстрований за №1271.

Зі слів позивачки, вона не змогла вчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька у зв"язку з перебуванням за межами України внаслідок повномасштабного вторгнення на територію Української держави.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього моменту виникає право на спадкування, а місцем відкриття спадщини - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивачка просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду № 565/1145/17 від 26.06.2019 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Визначення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є оціночним поняттям та оцінюється судом в залежності від конкретних обставин справи.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які покликається позивачка у своїй позовній заяві, суд вважає поважними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокатка Коць Єлизавета Павлівна до Львівської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , року 1988, місяця травня, дня 11 народження додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , номер запису 155 від 31.10.2022 м. Монреаль, Квебек, Канада.

Встановити ОСОБА_1 строк на подачу заяви про прийняття спадщини в два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та проголошено 16.06.2025 року об 08 год. 15 хв.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Львівська міська рада, юридична адреса: м. Львів, площа Ринок, буд.1, .

Суддя В. Кузь