Провадження № 2/591/2345/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сумського державного університету

про скасування наказу, стягнення недоотриманого доходу та відшкодування моральної шкоди

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Сумського державного університету, в якому просять: визнати незаконним та скасувати наказ Сумського державного університету № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року про запровадження режиму простою на період воєнного стану з 06.11.2024 для працівників деканату факультету електроніки та інформаційних технологій ОСОБА_2 , фахівця І категорії за основною посадою, ОСОБА_1 , провідного фахівця за основною посадою, стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 кошти у розмірі частини середнього заробітку, а саме різниці між середнім заробітком та оплатою за простой за період з 06.11.2024року по момент ухвалення рішення по справі з розрахунку доплати 305,49 грн. за кожен день перебування в простої, стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 кошти у розмірі частини середнього заробітку, а саме різниці між середнім заробітком та оплатою за простой за період з 06.11.2024 року по момент ухвалення рішення по справі з розрахунку доплати 295,94 грн. за кожен день перебування в простої, стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) на користь кожного з позивачів, провести розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову позивачі зазначили наступне:

Наказом Сумського державного університету №2304-ІІ від 12 листопад 2021 року про прийняття на роботу адміністративно-управлінського персоналу ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду фахівця в підрозділ: Деканат факультету ЕлІТ (Факультет електроніки та інформаційних технологій). В подальшому наказом Сумського державного університету №1999-ІІ від 26 жовтня 2023 року про переведення/переміщення адміністративно-управлінського персоналу ОСОБА_1 переведено з посади фахівця деканату факультету ЕлІТ на посаду провідного фахівця деканату факультету ЕлІТ.

Наказом №1606-ІІ від 19 вересня 2016 про прийом до особового складу ОСОБА_3 прийнято на посаду фахівця 1 категорії деканату факультету електроніки та інформаційних технологій з 20.09.2016 року.

Наказом Сумського державного університету № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року на підставі службової записки №198 від 01.11.2024 для працівників деканату факультету електроніки та інформаційних технологій: ОСОБА_2 , фахівця І категорії за основною посадою; ОСОБА_1 , провідного фахівця за основною посадою запроваджено режим простою на період воєнного стану з 06.11.2024 року через неможливість організаційного та технологічного забезпечення роботою працівників структурних підрозділів, як і неможливість виконання працівниками своєї роботи дистанційно.

Наказ мотивований неможливістю організаційного та технологічного забезпечення роботою позивачів, як і неможливістю виконання працівниками своєї роботи дистанційно та постановлений на підставі службової записки № 198 від 01.11.2024 року, якою декан факультету електроніки та інформаційних систем СумДУ просить запровадити відносно позивачів режим простою у зв`язку зі зниженням поточних задач.

Актом встановлення факту простою в деканаті факультету електроніки та інформаційних технологій від 01.11.2024року через зниження контингенту здобувачів освіти встановлено режим простою відносно працівників, зазначених в службовій записці № 198.

Підставою запровадження режиму простою згідно наказу № 2350-ІІ від 04.11.2024 року стала службова записка №198 від 01.11.2024 року, згідно якої декан факультету ЕлІТ Юрій Волк просить запровадити режим простою не з вини працівника на період воєнного стану з 05.11.2024 року, а у зв`язку зі зниженням кількості поточних задач для працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через зменшення контингенту студентів, а також відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи та неможливістю працювати дистанційно.

На період простою позивачів переведено на 2/3 тарифного окладу.

Окрім позивачів в деканаті факультету працює ще чотири особи. Факультет продовжує свою роботу. Жоден структурний підрозділ університету не припинив свою роботу. При запровадженні режиму простою позивачкам не було запропоновано здійснення тимчасового переведення на іншу посаду в межах університету, враховуючи, що посади фахівців були наявні.

Як встановлено ч. 2 ст. 113 КЗпП України, про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За змістом вказаних норм КЗпП України, оголошення простою може бути виключно за таких умов: наявності факту зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами; якщо працівник попередив власника або уповноваженого ним органу чи бригадири, майстра або посадових осіб про початок простою.

У цьому випадку, винятком є факт простою структурного підрозділу чи всього підприємства.

Отже, такі підстави для оголошення простою як зменшення кількості задач, що можуть виконуватися працівниками факультету ЕлІТ Сумського державного університету та неможливості доручення їм належного обсягу роботи, на яких ґрунтується Наказ № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року, не підтверджують факт зупинення роботи факультету ЕлІТ СумДУ, а норми ст. ст. 34, 113 КЗпП України таких підстав для оголошення простою не передбачають.

Внаслідок неправильно застосування відповідачем вказаних норм закону, вважають, що наказ №2350-ІІ від 04 листопада 2024 року був виданий необґрунтовано та незаконно. Стверджують, що підстав для оголошення для них простою у відповідача не було, оскільки університет працює, факультет працює, в університеті наявні вакантні посади фахівців, тобто аналогічні посади, під час перебування позивачів в простої, університетом прийнято на роботу 7 працівників на посади фахівців, жодної зупинки роботи університету чи зупинки структурного підрозділу не було, жоден з них не повідомляв керівнику підприємства про початок простою, від позивачів керівництво не отримувало інформацію про можливість чи неможливість працювати дистанційно. Більш того, враховуючи специфіку трудових функцій кожного з них за займаними посадами, то простій міг би бути лише у випадку зупинення роботи всього факультету, оскільки в деканаті працює шість співробітників, п`ять з яких на посадах фахівця різної категорії. При цьому інші фахівці, відносно яких режим простою не запроваджувався, виконують меншу кількість обов`язків, обіймають посади фахівця нижчої категорії, ніж , ніж позивачі, на інших, ніж позивачі, фахівців, покладено менше обов`язків, та кількість студентів, яких ведуть позивачі, є більшою, ніж та, яку ведуть інші фахівці. Окрім цього в штаті деканату працює дев`ять заступників декана. Позивачі звертають увагу суду на те, що виключно для позивачів персонально був оголошений простій. Проте, простій не був оголошений ані для інших фахівців деканату, які виконують меншу кількість обов`язків та мають меншу кваліфікацію та стаж роботи, ані для заступників декана.

Враховуючи порідненість функцій інших фахівців деканату та функцій за посадами, які обіймають позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то підстав для оголошення простою для останніх взагалі не було. Дана обставина вказує на штучність та упередженість керівництва відповідачів в прийнятті рішення про оголошення простою тільки їм.

Представником відповідача Сумського державного університету подано відзив на позовну заяву, в якій зазначає наступне: Відповідно до ст. 34КЗпП простоєм є зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Із цього визначення не слідує, що обов`язковою умовою простою має бути повна зупинка підприємства чи окремих підрозділів, оскільки вказується саме на зупинення роботи, без відносно до всього підприємства чи його підрозділу. Також законодавством не встановлено вичерпних умов та підстав оголошення простою на конкретному підприємстві, оскільки зазначено про «інші обставини». З огляду на це, крім зупинки підприємства чи окремих підрозділів, простій може бути застосовано до окремих працівників, що викликано: відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи / невідворотною силою/або іншими обставинами. Роботодавець вправі вживати заходи щодо впорядкування штату, організації праці. Організація господарської діяльності здійснюється самостійно юридичною особою. Суб`єкт господарювання (роботодавець) здатний визначити свою можливість чи неможливість забезпечити працівників в повному обсязі роботою. Нажаль, зменшення контингенту студентів є одним з показників, що призводить до зменшення кількості задач, що можуть виконуватися працівниками та неможливості доручення їм належного обсягу роботи. Зазначає, що контингент студентів факультету ЕлІТ в 2024 році має тенденцію до зменшення порівняно з попередніми роками та посилається на відсутність організаційних умов для виконання такої роботи відповідачами.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що простій може бути викликаний причиною як суб`єктивного, так і об`єктивного характеру.

Отже, відносно позивачів було прийняті законне відповідне розпорядження, якими їм оголошено простій. Виходячи з вищевикладеного вважаємо, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , представник позивачів адвокат - Формов В.В. позов підтримали повністю, просять суд позов задоволити. В судовому засіданні позивачі пояснили, що тривалий проміжок часу відносно них здійснюється психологічний тиск та примус до звільнення через їх незгоду виконувати незаконні накази безпосереднього керівника декана факультету Юрія Волка. Вважають, що запровадження відносно них режиму простою є засобом покарання позивачок за відмову виконувати вказівки, які, на думку позивачок, суперечать нормам законодавства та мають наслідком настання негативних наслідків як для студентів, так і для університету в цілому. Відносно позивачів неодноразово запроваджувався режим простою в попередні періоди, в той час, коли відносно інших працівників такий режим простою не запроваджувався.

Представник відповідача Сумського державного університету - Кузікова О.М. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просить суд в позові відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та в запереченнях на відповідь на відзив. Пояснила суду, що вважає правомірними дії відповідача щодо запровадження відносно позивачок режиму простою.

В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: наказ № 2350-ІІ від 04.11.2024 року «Про запровадження режиму простою», службова записка № 198 від 01.11.2024 року, акт встановлення факту простою в деканаті факультету електроніки та інформаційних технологій від 01.11.2024 року, відповідь № 05.03/01-05/4183 від 15.11.2024 року, наказ № 1606-ІІ від 19.09.2016 року, наказ № 2304-ІІ від 12.11.2021 року, наказ № 1999-ІІ від 26.10.2023 року, наказ № 0522-ІІ від 13.03.2023 року про запровадження режиму простою, наказ № 0659-ІІ від 12.04.2023 року про виведення з простою, відповідь № 16/01-05/4173 від 13.11.2024 року на адвокатський запит, форми ОК-5, витяг з наказу № 0482-ІІ від 10.03.2022 року про запровадження режиму простою, табель обліку використання робочого часу, довідку № 18/02-03/4609 від 25.12.2024 року, відповідь від 11.02.2025 року, наказ № 0371-І від 04.07.2022 року, відповідь № 05.03/01-05/0293 від 03.02.2025 року, скріншот переписки, графік відпусток на 2025 рік, витяг з наказу № 1637-IV від 09.12.2024 року, графік відпусток на 2025 рік, інструкція користування корпоративною електронною поштою, характеристику від 19.11.2024 року, витяг з наказу № 17-ІІ від 14.01.2008 року, витяг з наказу № 1421-ІІ від 08.08.2019 року, витяг з наказу № 2226-ІІ від 05.11.2021 року, витяг з наказу № 57-ІІ від 11.02.2003 року, витяг з наказу № 565-ІІ від 07.11.2007 року, витяг з наказу № 378-ІІ від 14.10.2011 року, витяг з наказу № 2063-ІІ від 02.11.2023 року, витяг з наказу № 2304-ІІ від 12.11.2021 року, витяг з наказу № 1999-ІІ від 26.10.2023 року, витяг з наказу № 0223-ІІ від 01.02.2019 року, витяг з наказу № 1606-ІІ від 19.09.201 року, витяг з наказу № 2492-ІІ від 06.12.2019 року, наказ № 1244-VI від 08.11.2023 року, наказ № 1257-VI від 09.11.2023 року, наказ № 2430-ІІ від 26.11.2021 року, наказ № 0863-VI від 06.10.2022 року, наказ № 0965-І від 03.12.2020 року, наказ № 0163-І від 29.02.2024 року, наказ про призначення уповноважених та відповідальних осіб щодо формування контингенту студентів пільгових категорій для призначення соціальних стипендій.

Від представника позивачів надійшло клопотання про визнання наказу № 0965-І від 03 грудня 2020 року про затвердження Вченої ради факультету електроніки та інформаційних технологій у кількості 30 осіб з 03.12.2020 року неналежним доказом, оскільки з моменту його постановлення до часу постановлення оскаржуваного наказу про запровадження режиму простою відносно позивачок пройшов великий проміжок часу, склад вченої ради мав змінитись, оскільки велика кількість осіб, зазначених в даному наказі вже не працює звільнені або померлі, внаслідок чого за таких обставин неможливо утворити кворум. Інших доказів відповідачем не надано.

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає неналежним доказ: наказ № 0965-І від 03 грудня 2020 року про затвердження Вченої ради факультету електроніки та інформаційних технологій у кількості 30 осіб з 03.12.2020 року, виходячи з наданих стороною позивачів доводів.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справах, що випливають з трудових відносин тягар доказування правомірності прийнятих рішень, вчинених дій покладається на роботодавця (Постанова ВС від 13.11.19 у справі № 207/1385/16-ц).

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року «Про запровадження режиму простою» на підставі службової записки № 198 від 01.11.2024 року на період воєнного стану з 06.11.2024року запроваджено режим простою для наступних працівників: фахівця І категорії за основною посадою ОСОБА_2 , провідного фахівця за основною посадою ОСОБА_1 . На період режиму простою зазначеним працівникам дозволено не знаходитись на робочому місці. З даним наказом позивачки ознайомлені 05.11.2024року.

Згідно із частинами першою та шостою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

До взаємин між сторонами належить застосувати норми КЗпП України.

Згідно зі статтею 34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Наведене узгоджується із висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 210/5853/16-ц (провадження № 61-46703св18).

Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Згідно із частини другої статті 7 Закону України «Про охорону праці» працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища. Факт наявності такої ситуації підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства з участю представника профспілки і уповноваженого трудового колективу, а в разі виникнення конфлікту відповідним органом державного нагляду за охороною праці з участю представника профспілки. За період простою з цих причин не з вини працівника за ним зберігається середній заробіток.

Відповідач видаючи 04 листопада 2024 року наказ № 2350-ІІ «про запровадження режиму простою», який оспорюється позивачками, відповідач у справі, мотивував підстави його видачі введення на території України воєнного стану, що зумовлює неможливість організаційного та технологічного забезпечення роботою працівників структурних підрозділів, як і неможливість виконання працівниками своєї роботи.

При цьому застосування простою до окремо взятих працівників, зокрема до позивачів у справі була службова записка №198 від 01.11.2024 року, чого не заперечувала представник відповідача в судовому засіданні.

Факт встановлення режиму простою в деканаті факультету електроніки та інформаційних технологій встановлено актом від 01 листопада 2024 року. Такий факт підтверджено комісією у складі декана факультету ЕлІТ Юрія Волка, заступника декана з навчально-організаційної роботи, доцента кафю ЕЗПФ Тараса Лютого, заступниці декана з методичної роботи, доцента каф. ЕЗПФ ОСОБА_4 .

Спеціалісти з охорони праці, представник профспілки та уповноважений трудового колективу запрошені не були. Даним актом встановлено факт простою в деканаті, проте режим простою запроваджено лише відносно позивачок на підставі службової записки №198 від 01.11.2024 року, підписаної деканом ОСОБА_5 .

Згідно інформації, викладеної у відповіді №05.03/01-05/4183 від 15.11.2024 року на адвокатський запит від 08.11.2024року № 1-08/11, станом на 04.11.2024року дату підписання оскаржуваного наказу штат деканату факультету ЕлІТ передбачає наступні посади: провідний фахівець 2 ставки, фахівець І категорії 2 ставки, інженер І категорії 1 ставка, фахівець 1 ставка.

На дату запровадження режиму простою відносно позивачок штат деканату був укомплектований в повному обсязі. При цьому режим простою було запроваджено лише відносно двох співробітників позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Згідно відповіді № 05.03/01-05/4257 від 22.11.2024 року на адвокатський запит від 15.11.2024 року № 4-16/09 вбачається, що пропозиція щодо переведення позивачок за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу в межах університету не надходила.

Згідно відповіді Сумської філії Сумського обласного центру зайнятості від 11.02.2025 року в період з моменту підписання оскаржуваного наказу № 2350-ІІ від 04.11.2024року по дату надання відповіді, Сумським держаним університетом подавались звіти щодо наявних 8 вакансій фахівців. В період з 04.11.2024року по 31.01.2025року прийнято 7 осіб на посади фахівців

При розгляді вказаної справи відповідачем в порядку ст.ст. 77, 78-81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів вибіркового застосування простою до окремо взятих працівників при тому, що умови роботи та виконання обов`язків інших працівників з аналогічними посадами та обов`язками не обмежувалися зокрема щодо провідного фахівця ОСОБА_6 , фахівця І категорії ОСОБА_7 , фахівця ОСОБА_8 ..

Також кількість заступників декана не зменшилась.

На виконання протокольної ухвали суду від 24.02.2025 року, відповідачем надано витребувані документи, з яких вбачається, що режим простою відносно позивачок застосовується втретє. Відносно інших працівників деканату факультету ЕлІТ режим простою застосовувався лише один раз, позивачки мають більший досвід роботи та виконують більшу кількість обов`язків, порівняно з іншими працівниками аналогічної категорії.

Так, позивачка ОСОБА_2 та працівник деканату факультету ЕлІТ ОСОБА_7 обіймають посади фахівця І категорії. При цьому ОСОБА_2 має більший стаж роботи.

Позивачка ОСОБА_1 та працівник деканату факультету ЕлІТ ОСОБА_6 обіймають посади провідних фахівців. При цьому, позивачка ОСОБА_1 є оператором ЄДЕБО, тобто на неї покладено більше обов`язків, ніж на іншого працівника з аналогічною посадою.

Інший оператор ЄДЕБО ОСОБА_8 , обіймає посаду фахівця, тобто нижчої, ніж позивачка, категорії, та має менший досвід роботи. Окрімі цього, згідно характеристики, наданої адміністратором ЄДЕБО СумДУ, оператор ОСОБА_8 допускає помилки в роботі, на відміну від позивачки ОСОБА_1 ..

Статтею 42 КЗпП України передбачено переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Посилання відповідача на положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» як підставу для припинення трудового договору шляхом визначення працівнику простою суд вважає безпідставним.

Так, відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тобто обов`язковою умовою призупинення трудового договору є неможливість роботодавця забезпечити працівниками безпечними умовами праці, або не можливість працівника виконувати цю роботу.

Як вбачається із матеріалів справи роботодавцем не надано до суду доказів про те, що з 04 листопада 2024 року деканат факультету електроніки та інформаційних систем Сумського державного університету не міг здійснювати свою діяльність, із наказу №2350-ІІ від 04 листопада 2024 року слідує, що простій визначався лише для окремих працівників.

Доводи відповідача про зменшення кількості контингенту у 2024 році порівняно з попередніми роками суд не може прийняти до уваги, оскільки такі обставини не призвели до змін в штатному розписі та зменшення кількості керівного складу деканату.

Видача відповідачем наказу № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року щодо позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суперечить нормам КЗпП України.

Так, за змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіряючи доводи відповідача та висновки суду щодо застосування роботодавцем положень ст. ст. 64, 65 ГК України, суд виходить із того, що вказані дії роботодавця не повинні носити дискримінаційний характер та повинні бути належним чином мотивовані.

Оскільки відповідач у справі не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності вибіркового застосування положень ст. 34 КЗпП України щодо позивачів в порівнянні із іншими працівниками при однакових умовах праці, чим фактично позбавив позивачів можливості заробляти собі на життя працею, що гарантовано ст. 43 Конституції України, тому позовні вимоги щодо незаконності наказу № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 «про запровадження режиму простою» не з вини працівника на період воєнного стану з 06.11.2024року для ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, що викладені у відзиві, про видачу вказаного наказу з метою збереження можливості фінансування заробітної плати працівників, при не однаковому підході до визначення працівників щодо простою, без доведеності необхідності застосування вказаного простою до конкретного працівника, зокрема позивачів, суд вважає незаконним. Доказів відмови чи неможливості виконання своїх обов`язків позивачами за рівних із іншими працівниками умов відповідачем суду надано не було.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку про обґрунтованість доводів, викладених в позовній заяві.

Враховуючи, що судом встановлено порушення норм ст. 2-1, 34 КЗпП України при видачі ректором Сумського державного університету наказу № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року про запровадження режиму простою відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , тому вказаний наказ підлягає скасуванню.

З врахуванням того, що відповідачем оплата праці за час простою проводилась лише в розмірі 2/3 тарифного окладу, який є меншим за мінімальну заробітну плату, встановлену Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік», Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік», тому вимога позивачів про стягнення із відповідачі різниці між виплаченою сумою заробітної плати нарахованої під час простою і сумою, належної позивачам заробітної плати підлягає задоволенню.

З врахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, вказана сума повинна становити:

Позивачці ОСОБА_2 34994,61 грн. при цьому час виплати обмеженої заробітної плати в простої склав 161 робочий день (з 06 листопада 2024 року по 31 листопада 2024 року 18 днів, за грудень 2024 року 22 дні, за січень 2025 року 23 дні, за лютий 2025 року 20 днів, за березень 2025 року 21 день, за квітень 2025 року 22 дні, за травень 22 дні, за червень 13 днів), середньоденний заробіток позивача за останні два повноцінні місяці (вересень, жовтень 2024 року) становив 363,63 грн. ((8000,00 + 8000,00) / 44). З врахуванням того, що відповідачем позивачу виплачувалась заробітна плата в розмірі 2/3 від посадового окладу, що становить 23549,82 грн. (5046,39 грн. /3 х 2 х 7 міс.), а повинна бути була нарахована у повному розмірі 58544,43 грн. (161 х 363,63 ), тому різниця складає 34994,61 грн..

Позивачці ОСОБА_1 33767,47 грн. при цьому час виплати обмеженої заробітної плати в простої склав 161 робочих днів ((з 06 листопада 2024 року по 31 листопада 2024 року 18 днів, за грудень 2024 року 22 дні, за січень 2025 року 23 дні, за лютий 2025 року 20 днів, за березень 2025 року 21 день, за квітень 2025 року 22 дні, за травень 22 дні, за червень 13 днів), середньоденний заробіток позивача за останні два повноцінні місяці (вересень, жовтень 2024 року) становив 363,63 грн. ((8000,00 + 8000,00) / 44). З врахуванням того, що відповідачем позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 2/3 від посадового окладу, що становить 24776,96 грн. (5309,35 грн. /3 х 2 х 7 міс.), а повинна бути була нарахована у повному розмірі 58544,43 грн. (161 х 363,63 ), тому різниця складає 33767,47 грн.

В обґрунтування вимог про настання моральної шкоди позивачі зазначили, що незаконними діями відповідача зазнали моральних страждань, відчували себе непотрібними для роботи, внаслідок чого на даний час вони перебувають в пригніченомустані. Внаслідок обмеження відповідачем доступу до ресурсів корпоративної електронної пошти, позивачки були позбавлені можливості користуватись безоплатними курсами підвищення кваліфікації, внаслідок чого вимушені були шукати додаткові курси, що призвело до змін в побуті, оскільки такі пошуки займали великий обсяг часу. Внаслідок обмежень доступу до навчання позивачки були змушені витрачати час на реєстрацію в зовнішніх ресурсах.

Також позивачки зазначили, що наказ про запровадження режиму простою відносно них є засобом покарання за незгоду вчиняти незаконні вказівки керівництва факультету.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд критично оцінює доводи позивачок та приходить до висновків, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з врахуванням тривалості перебування позивачок в простої та суми відшкодування матеріальних збитків, в розмірі- 25000 грн., яка є достатньою.

Отже, вислухавши сторонни, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що задоволення позову буде відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (1211,20 грн. згідно платіжної інструкції № Т32К-ВЕНС-5653-ОРК8 від 27.11.2024року та 1211,20 грн. згідно платіжної інструкції № 069Н-ЕМЕН-ММР7-Р3МХ від 04.12.2024року). В іншій частині позивачі були звільнені від сплати судового збору.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів судовий збір у розмірі по 847,84 грн. (2422,40 х 0,7 / 2) грн. на користь кожного позивача, сплачений останніми під час звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 2422,40 грн. судового збору.

Суд, у відповідності до пунктів 4 ч.1ст. 430 ЦПК України, вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині скасування наказу №2350-ІІ від 04 листопада 2024 року «Про запровадження режиму простою» та виведення позивачок: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на роботу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) -задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Сумського державного університету № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року «Про запровадження режиму простою».

Стягнути з Сумського державного університету (вул. Харківська, 116, м. Суми, Україна, 40007 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину середнього заробітку, а саме різницю між середнім заробітком та оплатою за простій за період з 06.11.2024 року по 18.06.2025 року в розмірі - 33767,47 грн., 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 847,84 грн. в рахунок повернення судового збору.

Стягнути з Сумського державного університету (вул. Харківська, 116, м. Суми, Україна, 40007 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) частину середнього заробітку, а саме різницю між середнім заробітком та оплатою за простій за період з 06.11.2024 року по 18.06.2025 року в розмірі - 34994,61 грн., 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 847,84 грн. в рахунок повернення судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині скасування наказу № 2350-ІІ від 04 листопада 2024 року «Про запровадження режиму простою» та виведення позивачок: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на роботу.

Стягнути з Сумського державного університету (вул. Харківська, 116, м. Суми, Україна, 40007 ) на користь держави - 2422,40 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 червня 2025 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО