Справа № 454/1665/19 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/3527/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі Львівської дирекції «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

26.06.2019 ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в особі Львівської дирекції «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 168850,58 грн, з яких - зі страхової компанії 50000,00 грн матеріальної шкоди, з ОСОБА_3 - 118850,58 грн матеріальної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 в його користь 45000,00 грн моральної шкоди, а з ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" - пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. Також просив вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що є власником автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 , який під керуванням ОСОБА_4 потрапив у ДТП 26.10.2015р. у м.Червонограді Львівської області. Іншим учасником та винуватцем дорожньо-транспортної пригоди був автомобіль марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , цивільно правова відповідальність авто була застрахована у ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" з лімітом відповідальності 50000,00 грн.

В ході досудового розслідування кримінального провадження за фактом ДТП було проведено судово-товарознавчу експертизу та згідно висновку експертизи № 2497 від 06.09.2018р. вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 становить 168850,58 грн. Він провів відновлюваний ремонт автомобіля, вартість якого склала 140666,00грн, яку відповідачі відмовляються компенсувати в добровільному порядку. Тому він змушений звернутися до суду з позовом про відшкодування суми матеріальних збитків відповідачами - страховою компанією - в межах ліміту за страховим полісом, ОСОБА_3 - в сумі, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, позивач заявив вимогу до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, оскільки після ДТП він майже три роки не мав можливості користуватися автомобілем, було порушено звиклий уклад його життя, що завдало йому та його родині емоційних та душевних страждань.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00коп. моральної шкоди

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що суд не мав підстав для зменшення грошового відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем, як і не було підстав для відмови в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди, яку мали відшкодувати обидва відповідачі, а тим більше, що розмір вказаної матеріальної шкоди був визначений на день ДТП - 26.10.2015р., а за 9 років, які пройшли з часу дорожньо-транспортної пригоди, розмір цього збитку знецінився і не відповідає дійсному розміру шкоди на момент винесення рішення за ринковими цінами, у зв`язку з чим висновок вказаної вище судової авто-товарознавчої експертизи №2497 від 06.09.2018 підлягає актуалізації. Оскільки збитки мають відшкодовуватися за цінами, актуальними на момент вирішення справи, у справі необхідно провести додаткову експертизу для уточнення розміру матеріального збитку, визначеного вказаним вище експертним висновком. Суд безпідставно не прийняв до уваги експертний висновок, яким було визначено розмір матеріальною збитку на момент ДТП в сумі 168 850.58 грн в ході розгляду кримінального провадження у процесуальний спосіб. Вважає, що суд не мав законних підстав для неприйняття цього експертного висновку як доказу на підтвердження розміру матеріального збитку. Суд безпідставно та необгрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення з обох відповідачів коштів на відшкодування спричиненої йому у ДТП матеріальної шкоди, скоєної з вини відповідача ОСОБА_3 , а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з обох відповідачів матеріального збитку з урахуванням таких збитків за ринковими цінами на момент вирішення справи. Щодо розбіжностей між сумою збитків в розмірі 168 850.58 грн., яка визначена експертним шляхом, та сумою в розмірі 140 666.00 грн, яку позивач затратив на часткове відмовлення пошкодженого ТЗ, то в позові останній зазначав, що за суму 140 666.00 грн він лише частково відновив ТЗ після ДТП, а тому будь - яких розбіжностей немає.

Оскільки страховик ПАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» безпідставно і по даний час не виплатило позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн, вважає, що з такого підлягає стягненню пеня за прострочення виплати страхового відшкодування за період з моменту ДТП по час розгляду справи судом.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі, як про відшкодування моральної, так і матеріальної шкоди, розмір якої уточнити шляхом проведення додаткової судової автотоварознавчої експертизи.

У засіданні суду апеляційної інстанції представники ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року).

Відповідно до п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування п. 35.1ст. 35 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року).

Згідно п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є власником автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , якому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 жовтня 2015 року за участі участю автомобілів «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 та «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_2 , завдано механічних пошкоджень.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2022р. відповідача ОСОБА_3 визнано винною у ДТП 26 жовтня 2015 року за участю автомобілів «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 та «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_2 , та встановлено, що 26 жовтня 2015 року, приблизно о 11.15 год. відповідач ОСОБА_3 , керуючи належним їй технічно справним автомобілем «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїжджій частині вулиці Винниченка у місті Червонограді Львівської області, яка є другорядною дорогою, наближаючись до перехрестя з вулицею Чорновола, яка є головною дорогою, проявила неуважність й неналежно оцінила дорожню обстановку, проігнорувала вимоги дорожнього знаку 2.2. розділу 33 ПДР України, порушила вимоги п.1.3, п.1.5, п.1.10, п.2.3 б), д), п.16.11 ПДР України, не дала дорогу автомобілю «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 , який мав перевагу при проїзді вказаного перехрестя, в результаті чого на перехресті вулиці Чорновола з вулицею Винниченка у місті Червоноград відбулось зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Renault Fluence» ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія наземного колісного транспортного засобу «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс № АЕ-4461941.

Згідно висновку експерта №2497 від 06.09.2018р. судової автотоварознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП становить 168850,58грн.

02.10.2018 р. ОСОБА_5 отримав рахунок фактуру №СПД-000355 на суму 140666,00грн. на оплату вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 .

У жовтні 2015 року ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" отримала від учасників дорожньо-транспортної пригоди письмові пояснення щодо події з схематичним зображенням такої та переліком пошкоджень автомобілів.

29.03.2019 року власник автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 звернувся до страховика винуватця ДТП - ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" з заявою про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

08.04.2019р. ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" направила ОСОБА_1 повідомлення, у якому зазначила, що ним не представлено для огляду пошкоджений транспортний засіб марки «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 , що унеможливлює встановлення заподіяної шкоди; а також не надано всіх необхідних документів, що підтверджують настання страхової події, а відтак - настання цивільно-правової відповідальності для ОСОБА_3 та страховика. За таких обставин страховик позбавлений можливості прийняти рішення про виплату йому страхового відшкодування. Крім того, заява про виплату страхового відшкодування подана ним за спливом одного року з моменту ДТП, що виключає відповідальність страховика та виплату страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди з обох відповідачів, районний суд виходив з того, що хоча судовим рішенням і встановлено вину ОСОБА_3 у ДТП, однак стороною позивача в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів визначення розміру завданої шкоди. А тому у задоволені позову слід відмовити за недоведеністю розміру заподіяних збитків. Наданий стороною позивача висновок експерта №2497 від 06.09.2018р. судової автотоварознавчої експертизи, проведеної в межах кримінального провадження, згідно якого вартість матеріального збитку з технічної точки зору станом на момент ДТП становить 168850,58 грн, на думку районного суду, не може вважатися належним доказом для визначення розміру заподіяних збитків, хоча експертиза і проведена спеціалізованою установою, якій дозволена практична оціночна діяльність з такого напрямку оцінки майна як оцінка об`єктів у матеріальній формі, однак у даній справі містить протиріччя, оскільки сума матеріального збитку перевищує суму реальної вартості проведеного позивачем відновлювального ремонту автомобіля.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 03.07.2024 р. у справі №756/11081/20, висновок експерта, підготовлений в межах кримінального провадження, може бути визнаний доказом у цивільній справі, якщо експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільній справі, навіть якщо вирок ще не постановлено. Такі ж правові позиції викладені і в ряді інших постанов Верховного Суду.

З наведених мотивів, колегія суддів вважає належним доказом на підтвердження вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 26 жовтня 2015 року, висновок експерта №2497 від 06.09.2018 р. судової автотоварознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, в якому встановлено вину ОСОБА_3 , згідно якого на момент ДТП матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 становить 168850,58 грн, оскільки такий висновок складено спеціалізованою установою, якій дозволена практична оціночна діяльність з такого напрямку та експерт попереджений про кримінальну відповідальність за достовірність наданого ним висновку.

Крім того, матеріали справи не містять іншого належного доказу на спростування висновку експерта.

Разом з тим, суд першої інстанції оцінив наданий позивачем на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з проведеним ремонтом автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 рахунок-фактуру № СПД-000355 на суму на суму 140666,00 грн як суперечливий експертизі доказ, оскільки сума матеріального збитку, зазначеного у висновку експерта, перевищує суму реальної вартості проведеного позивачем відновлювального ремонту автомобіля.

Такий висновок суду колегія суддів вважає помилковим, оскільки до такого висновку районний суд дійшов, не врахувавши положення ч.2 ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц, згідно яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тому, зазначена у рахунку - фактурі сума вартості проведеного ремонту автомобіля, що становить 140666,00 грн і є тими реальними збитками, які необхідні для відновлення пошкодженої речі, та є навіть меншою від суми збитків, визначеної експертним шляхом.

Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди кожним з відповідачів, слід виходити з меж відповідальності кожного з відповідачів, виходячи з правового регулювання їх відповідальності.

Зокрема, відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 201/8286/16-ц (провадження № 61-4898св18) зазначено, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Моторного (транспортного) страхового бюро України), узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/7449/17.

Згідно підпунктом 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (Моторного (транспортного) страхового бюро України) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Тобто, власник пошкодженого автомобіля, у випадках передбачених законом має право на звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України у визначений законом строк з відповідною заявою, однак строк (один рік), зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є присічним і поновленню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_5 , як потерпіла в ДТП особа та власник автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до страховика винуватця ДТП - ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" з заявою про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) лише 29.03.2019 року, тобто за спливом більш ніж 3,5 років з часу ДТП, що виключає відповідальність страховика у виплаті страхового відшкодування за такою заявою, оскільки ризики неподання заяви про виплату страхового відшкодування несе особа, за заявою якої така виплата може бути проведена.

Разом з тим, враховуючи, що ліміт відповідальності за полісом страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ-4461941 становить 50000 грн, франшиза 0, розмір збитків, які підлягають стягненню з винуватця ДТП ОСОБА_3 з врахуванням положень ст. 1194 ЦК України, становить: 140666,00 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля, що є реальними збитками) - 50000 (сума страхового ліміту) = 90666 грн.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача слід стягнути завдані позивачу збитки в розмірі 90666 грн, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" страхового відшкодування в розмірі 50000 грн та пені за прострочення виплати страхового відшкодування відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 90666 (дев`яносто тисяч шістсот шістдесят шість) грн матеріальної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра