Провадження №2/367/2577/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені цивільну справу № 367/11440/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Бучанської міської ради, в особі відділу служби у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітніх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову вказує, що 08 лютого 2014 року уклав шлюб з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_3 в шлюбі народився син ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_1 . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 травня 2024 року шлюб було розірвано. 11 жовтня 2024 року за його зверненням Виконавчим комітетом Бучанської міської ради було ухвалено рішення № 5302 про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо ОСОБА_3 . Відповідачка є недобросовісною матір`ю і поведінка останньої унеможливлює мати будь - які права на сина ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 . Діти були позбавлені материнської турботи в досить ранній період їх життя. З ОСОБА_6 відповідачка припинила піклуватися, коли останньому ще не виповнилось двох років. Протягом останніх чотирьох років відповідач жодного разу не піклувалася та не спілкувалася з своїми дітьми. З ОСОБА_7 відповідач припинила піклуватися, коли дитина пішла до першого класу школи. Зазначені вище обставини вказують на те, що у відповідача відсутні будь - які наміри щодо піклування своїми дітьми. Під час знаходження дітей в окупації (з 24.02.2022 року по 31.03.2024 року) в м. Буча Київської області, відповідач не виказала бажання забрати дітей у безпечне місце, що свідчить про її байдужість до долі її дітей. Відповідачка фактично проживає за межами України у і випадках виникнення будь - яких проблем не здатна допомогти своїм дітям. Час, який минув з моменту, коли відповідачка припинила піклуватися своїми дітьми, поставив крапку у незворотності психологічного розриву щодо відносин відповідача та дітей. Тому позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

У відзиві, наданому відповідачкою, остання зазначає, що належним чином виконувати обов`язки щодо виховання та матеріального забезпечення дітей їй перешкоджає сам позивач. Він неодноразово погрожував їй фізичною розправою та висловлювався в її бік нецензурною лайкою. На свої численні звернення до поліції, органу опіки та піклування позитивних рішень не отримує. Висновок органу опіки та піклування Бучанської міської ради № 5302, яким визнано доцільним позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх синів вважає упередженим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дітей, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Не надано підтвердження, що вона є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Органу опіки та піклування не відомо про фізичне переслідування її з боку позивача. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення її батьківських прав не відповідає інтересам дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За існування обставин погроз зі сторони позивача, за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження свідомого нехтування нею своїми обов`язками необхідно прийти до висновку, що позивач не довів існування достатніх підстав для застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, який допускається лише тоді, коли змінити по віденку батьків у кращий бік неможливо і лише при наявності вини у діях батьків та відмовити у позові.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Бучанської міської ради, в особі Відділу служби у справах дітей та сім`ї в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила суду, що вона має право забрати дітей від позивача та займатися їх вихованням. Коли діти хворіли вона опікувалися ними, коли робили дитині операцію вона опікувалась нею. Завжди передавала подарунки на день народження дітям. Позивач не надає можливості спілкуватися з дітьми. Вивезти дітей за кордон в безпечне місце позивач не надає. Проти позовних вимог категорично заперечує. Вона не зверталась до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, про відібрання дітей. Чим займаються та де навчаються її діти не знає. До соціальних служб з питань визначення її участі у вихованні дітей не зверталась. Фінансову допомогу дітям надає через своїх батьків. З дітьми припинила спілкуватися з літа 2021 року. Перший раз за кордон виїхала в березні 2022 року (без закордонного паспорту). До березні 2022 року проживала окремо від позивача та дітей в м. Ірпені Київської області. Намагалася спілкуватися з дітьми (дзвонила до них, приїжджала). З дітьми позивач спілкуватися не давав. Після початку повномаштабного вторгнення, ще спілкувалася з позивачем, телефонувала їм, пройти до дітей не мала можливості. Позивач з дітьми виїхав в Хмельницький. Вона через тиждень виїжджала з Ірпеня, зателефонувала позивачу, а він сказав, щоб вона до Хмельницького не приїжджала і вона поїхала до Польщі, а з Польщі в Чехію. Зверталася до служи у справах дітей 15 жовтня 2024 року, їй сказали зібрати документи і вона перебуваючи в Естонії, списувалася зі службою у справах дітей через Вайбер, але відповіді від них не отримала. В Україну повернулась десь під новий рік. За кордон з того часу не їздили. Проживала весь цей час в Кривому розі. До служби у справах дітей з кінця 2024 року з приводу встановлення часів для зустрічі з дітьми не зверталась, оскільки не знала про це. До школи, де навчається старша дитина з кінця 2024 року не зверталась оскільки навіть про це не думала. В поліцію з питань того, що позивач не надає дітей для побачень зверталась 08 травня 2025 року. Вважала вирішити все мирним шляхом, а тому не зверталася раніше до органів поліції. Вона перестала спілкуватися з дітьми коли старшій дитині було сім років, а молодшому два роки. Позивач побив її дуже сильно (події сталися в 2020 році), на дні народженні старшої дитини і вона не могла самостійно собою опікуватися, і вона поїхала до батьків, щоб не якати дітей. У вересні 2020 року вона ще була з дітьми. Дітей не залишала, її просто не пустили в квартиру, сказали до побачення. Виїзд за кордон з чоловіком не узгоджувала. Дітей за кордон чоловік не пустив. Зараз з дітьми не спілкується, оскільки не має номерів телефонів дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він є батьком відповідачки, відносини її доньки з позивачем були не дуже гарні. На теперішній час вони не спілкуються. Вона намагалася йому телефонувати стосовно дітей, але він слухавки не бере. Позивач завжди не дуже гарно відносився до його доньки. Позивач не один раз погрожував його доньці фізичною розправою (два, три рази), останній раз це було в 2020 році. До хати позивача донька може зайти тільки з її дідусем. Після побиття позивачем донька лікувалась близько трьох місяців. Донька боялася позивача. В 2024 році вона повернулась з Естонії та до дітей ходила разом з дідусем, бо сама боялася. Але до дітей її не пускали. В їх присутності позивач веде себе нормально. Алкогольні напої позивач вживає так як і всі. Його донька не сподобалася матері позивача. В його будинку є кімнати, які обладнанні для проживання дітей. Позивач проживає з цивільному шлюбі з іншою жінкою. Донька зверталася до органів опіки та піклування не раз, але завжди отримувала відмову. Зі сторони позивача в конфлікт завжди втручалася його мати. Позивач в лікуванні доньки не допомагав. Позивач їм заборонив спілкуватися з онуками. Позов про позбавлення батьківських прав його доньки вважає надуманим. Після побиття його доньки, донька з позивачем ще жили як сім`я (майже). Як сім`я донька з позивачем не проживають з 2022 року. До органів опіки та суду з позовом про побачення з онуками не зверталися. Онуків останній раз бачив 01 квітня 2024 року. Після побиття (квітень 2020 року) у доньки з позивачем погіршилися сімейні стосунки, ще півтори роки пробували проживати разом, як сім`я. Не раз говорив доньці щоб вона звернулась до соціальних органів для того щоб відібрати дітей у позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , актовий запис № 40 ( а.с.8).

У вказаному шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.9,10).

31 травня 2024 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний ( а.с.11-12).

Малолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ( а.с.18,19).

Із характеристики та інформаційного листа на ОСОБА_5 , наданої в.о. директора Бучанського ліцею № 3 вбачається, що мати, ОСОБА_3 , у навчанні дитини участі не приймає. Навчальними досягненнями не цікавиться. З класним керівником протягом чотирьох років навчання контакт не підтримували, лише в першому семестрі першого класу та більше на зв`язок не виходила. На батьківські збори жодного разу не з`являлася. Вихованням дитини займається батько ( а.с.16,67).

Із довідки - характеристики на ОСОБА_1 , наданої директором ЗДО № 1 «Сонячний» вбачається, що вихованням дитини займається батько, мати жодного разу не приводила та не забирала дитину з дитячого садочка, ніколи не цікавилася успіхами і питаннями перебування дитини в дошкільному закладі ( а.с.17).

Актом обстеження житлова - побутових умов проживання від 15 серпня 2024 року проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яким встановлено, що житло розміщене на 1 поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з трьох кімнат. В квартирі все згідно санітарно-гігієнічних норм, квартира мебльована та оснащена необхідною технікою. У дітей одна кімната на двох, кожен має своє ліжко, є місце для навчання та місце для розвитку дітей. В квартирі проживає позивач з малолітніми дітьми та мати позивача (а.с.15).

До відзиву на позовну заяву відповідачкою додано дві заяви до відповідних органів, де зазначено, що вона перебуває в Естонії, куди хоче забрати своїх малолітніх дітей подалі від війни, але колишній чоловік їй не дозволяє цього роботи, заява датована 09 жовтня 2024 року та де відповідачка не погоджується з заявою її колишнього чоловіка про позбавлення її батьківських прав, оскільки він її не пускає до дітей, не відповідає на телефонні дзвінки навіть від її батьків, скривається від ТЦК та вона написала на нього заяву про її побиття, може бути агресивним, ця заява датована 15 жовтня 2025 року, однак вказані заяви не містять відмітки про їх отримання відповідними органами, а отже у суду відсутня можливість перевірити чи справді відповідачка зверталась з цими заява та до яких саме відповідних органів ( а.с112,114).

Також відповідачка надала копію постанови про прийняття заяви про кримінальне правопорушенні та іншу подію від 08 травня 2025 року, де остання зазначила, що 08 травня 2025 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_1 під час конфлікту забрав дітей та погрожував їй фізичною розправою (а.с.113). Однак матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за її заявою, а також витягу з ЄРДР.

Згідно відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України № 19/935-25 від 06.01.2025 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у період з 01.01.2022 року по 31.12.2024 року перетинала державний кордон України ( а.с.51).

В Акті депутата Бучанської міської ради від 04 лютого 2025 року вказано, що мати малолітніх дітей ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з січня 2021 року, дітьми опікується батько ОСОБА_1 ( а.с.68).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як встановлено вище, відповідач по справі не займається вихованням малолітніх дітей, не виявляє до них будь-якої уваги та турботи, не займається розвитком дітей.

Суду не надано достатніх пояснень від відповідача щодо приини того, чому відповідач не проявляла волевиявлення щодо зустрічей з дітьми, з причин невідвідування школи, в якій навчається старший син та дошкільного закладу, де навчався молодший. При цьому відповідач повідомила, що знаходиться в Україні дуже тривалий час, але жодних дій відносно дітей не вчиняла, офіційних звернень до органів опіки та піклування щодо визначення графіку побачень з дітьми, скарг на дії батька стосовно порушення її прав як матері, позовів про визначення місця проживання дітей з матір`ю або усунення перешкод у спілкуванні з ними, матір`ю не зроблено.

Суд допускає, що позивач міг нанести якісь тілесні ушкодження (умисно або необережно) відповідачу у квітні 2020 року, що викликало у неї почуття страху за своє життя чи здоров`я, але минуло вже більше 5 років (на день винесення рішення) і під час судового засідання суд не побачив дійсне бажання матері нести цей статус і надалі.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Бучанської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради № 5302 від 11 жовтня 2024 року, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13,14).

Висновок уповноваженого органу про доцільність позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника відповідає встановленим до нього вимогам, підписаний уповноваженою особою, та складений на підставі вивчення всіх обставин справи, у зв`язку із чим суд враховує його під час ухвалення рішення.

Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дітей, посилання відповідачки на те, що позивач перешкоджає їй належним чином виконувати обов`язки щодо виховання та матеріального забезпечення дітей не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Оскільки, позов ОСОБА_1 задоволено, позивач при звернені до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.24), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особі Орган опіки та піклування Бучанської міської ради, в особі відділу служби у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно її малолітніх дітей:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, адреса: 08292 Київська область, м. Буча, б-р. Богдана Хмельницького,5/5-А, 3 поверх, каб. 24,25.

Суддя М.П. Одарюк