Справа № 465/570/24
Провадження 2/465/638/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові цивільну справу № 465/570/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування (сходовою кліткою та горищем) шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої перегородки з дверима на сходовій клітці загального користування навпроти квартирии АДРЕСА_1 , звільнення горища від своїх речей та стягнення судового збору, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він, позивач, є власником квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на першому поверсі з мансардою. Згаданий житловий будинок складається з трьох квартир. Зазначає, що над житловою кімнатою (приміщення №3 по технічному паспорту) квартири на мансарді будинку знаходиться горище, яке є спільною власністю мешканців будинку. Вхід на горище влаштований з загальної сходової клітки, яка веде з першого поверху на мансарду (мезонін). Навпроти входу на горище на мансарді (мезоніні) розташована квартира АДРЕСА_2 , власником якої є відповідачка. Мешканці квартири АДРЕСА_2 самочинно без згоди інших мешканців будинку, зокрема, без його згоди та відповідних дозволів компетентних органів перепланували частину будинку, а саме влаштували перегородку з облаштуванням дверей на сходовій клітці, яка є спільною власністю мешканців будинку, таким чином фактично приєднавши до своєї квартири сходову клітку і горище, які є спільною власністю всіх мешканців. Відповідачка самочинно влаштувала склад своїх речей, деякі з яких є доволі важкими, і розміщення яких пошкоджує дерев?яне перекригтя будинку. Двері, які самочинно встановлені відповідачкою на першому поверсі сходової клітки зачиняються на замок, ключі від якого є тільки у відповідачки. Відтак, фактично відповідачка самовільно унеможливила доступ інших мешканців будинку та його, позивача до місць загального користування, що є спільною власністю всіх мешканців будинку (сходової клітки та горища). В результаті візуального обстеження перекриття кв.2 експерт дійшов висновку, що необхідно виконати ремонтні роботи по заміні (підсиленню) балок перекриття, влаштування сучасного ефективного утеплювача. Також експерт вказав на необхідності виконати ремонт даху з заміною крокв та покрівлі. Однак, самовільно зведена відповідачкою перегородка з дверима перекриває йому доступ до горища і до даху, що унеможливлює виконання необхідних ремонтних робіт даху і перекриття, що може призвести до руйнування його власності і становить підвищену небезпеку для нього та його родини. Відтак, просить зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування (сходовою кліткою та горищем) шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої перегородки з дверима на сходовій клітці загального користування.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2024р. відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що позивач разом зі своєю дружиною є конфліктними людьми, що підтверджується матеріалами адміністративної справи №465/2895/23. Не заслуговує уваги акт технічного огляду експертом Цвігуном Р.І. Жодних перешкод в проведенні ремонтних робіт вона, відповідачка, відповідачу не чинить. Відсутні реальні докази підтвердження обставин, якими позивач обгрнутовує свої позовні вимоги. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачкою його права, щодо користування приміщеннями загального користування, які є спільною сумісною власністю мешканців багатоквартирного житлового будинку. оскільки позивач у справі не довів ті обставини. на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Позивач вільно користується сходовою кліткою, горищем, користується підвальним приміщенням, при цьому у справі відсутні відповідні докази які б вказували, що у позивача не має можливості вільно заходити на горище та користуватись цим майном.

Протокольною ухвалою від 20.02.2025 відмовлено представнику відповідача у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісною позовною заявою.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі №465/570/24 з урахуванням процесуальних рішень прийнятих у вигляді протокольних ухвал та призначено судовий розгляд цивільної справи по суті.

В судовому засіданні позивач та його представниця - адвокатка Радомська Н.В. позовні вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, просять позов задоволити. На уточнюючі питання головуючого повідомили, що як його речі, так і речі іншого сусіда перебувать на горищі, з січня 2025 року має можливість заходити на горище, на даний момент ніхто не перешкоджає заходити на горище.

В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Станько В.В. позовні вимоги заперечив в повному обсязі, вважає такі безпідставними, зазначає, що позов є необгрунтований та не підтверджений жодними доказами в розумінні ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали розглядуваної цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Дана обставина підтверджується також свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 19.07.2013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44894366 від 01.10.2015.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов"язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні ним приміщеннями загального користування (сходова клітка та горище) шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої перегородки з дверима на сходовій клітці загального користування напроти квартири АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається, зокрема, на акт технічного огляду від 12.06.2023 фізичної особи підприємця ОСОБА_3 .

Однак, з цього акту вбачається, що експерт надав лише будівельно - технічні характеристики будинку та вказав на те, які ремонтні роботи в даному будинку необхідно провести.

В цьому акті відсутні беззаперечні докази того, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні сходовою кліткою та горищем, як про це стверджує позивач.

Долучені до матеріалів судової справи фотокартки жодним чином не підтверджують описані в позовній заяві факти, на які покликається позивач.

В судовому засіданні сторони зазначили, що на розгляді в суді перебували матеріали адміністративного протоколу про дрібне хуліганство відносно мешканців будинку, в якому вони проживають.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Судом встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала адміністративна справа №465/2895/23 щодо притягнення до адміністративної відповідальності мешканки квартири АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 за вчинення дрібного хуліганства до гр. ОСОБА_5 , яка є родичкою відповідачки у справі.

Разом з тим, встановлені судом в адміністративній справі №465/2895/23 обставини не стосуються обставин розглядуваної судової справи, оскільки не містять будь - яких фактичних даних наявності протиправних дій та поведінки відповідачки щодо вчинення нею перешкод щодо користування позивачем місць загального користування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 у справі № 1-22/2011 власники квартир дво-або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина 3 ст. 12 та частина 1 ст. 81 ЦПК України).

З аналізу вказаних норм ЦПК України випливає, що тягар доказування цілком покладається на сторони. Суд, за загальним правилом, позбавлений права самостійно (з власної ініціативи) збирати докази, що стосуються предмета спору. При цьому, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд повинен сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, зокрема і у разі неможливості самостійного подання ними певних доказів.

Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи встановлюються судом на підставі будь-яких даних (доказів), які, в свою чергу встановлюються певними засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стороною позивача на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надано суду жодного доказу, який би, відповідаючи критеріям належності, допустимості та достовірності, підтверджував обставини викладені позивачем.

За відсутності доказів, які підтверджують викладені у позові обставини, аргументи сторони позивача набувають форми припущення, на яких не може ґрунтуватися доказування.

При цьому, суд враховує те, що позивач в судовому засіданні підтвердив, що станом на час розгляду справи він має доступ до горища та сходової клітки, декілька разів перебував у вказаних приміщеннях та зберігає деякі свої речі на горищі.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ч.1 ст.79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо боргу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На переконання суду, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, а також не наведено належних аргументів, які б свідчили про наявність законних підстав для задоволення позову.

В ході судового розгляду позивачем не доведено того факту, що відповідачкою чиняться будь - які перешкоди у користування місцями загального користування, зокрема, сходовою кліткою та горищем.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування (сходовою кліткою та горищем) шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої перегородки з дверима на сходовій клітці загального користування навпроти квартирии АДРЕСА_1 , звільнення горища від своїх речей та стягнення судового збору, відмоити за недоведеністю такого.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено та проголошено 24. 06. 2025 року об 09 год. 15 хв.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя В. Кузь