ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1186/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2834/24 Категорія: 331060300 Деревенський І. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.
секретарШирокова Г. С.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Кучми Аліни Григорівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2025 (повний текст складено 02.05.2025, суддя в суді першої інстанції Деревенський І. І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна, до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні чоловіка,

в с т а н о в и в :

у грудні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хорошун О. В. звернулася до суду Черкаської області з позовом до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю з 25.08.1998 по день смерті останнього та встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Канівської міської ради 25.08.1998. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з їх повнолітнім сином ОСОБА_3 та його сім`єю в АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності позивачці та їх сину. ОСОБА_2 був зареєстрований у належному позивачці на праві власності будинку в АДРЕСА_3 .

24.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії на Україну ОСОБА_2 був мобілізований та став на захист країни.

ІНФОРМАЦІЯ_4 поблизу населеного пункту Гуляйполе Запорізької області в ході виконання завдання за призначенням, після серцевого нападу солдат ОСОБА_2 помер.

Канівським відділом ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис про смерть № 559 від 06.11.2023, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю навіть після розірвання шлюбу до дня смерті останнього, то відповідно до ч.2 ст.1258, ст.1264 Цивільного кодексу України вона є спадкоємицею четвертої черги.

У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є також повнолітній син ОСОБА_3 , який наразі проживає не в Україні.

Позивач зазначає, що вона та ОСОБА_2 продовжували проживати в одній квартирі як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний побут.

Позивачка також зазначає, що вона є пенсіонеркою та перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки останній, перебуваючи в Збройних Силах України, постійно перераховував їй кошти. Зазначає, що дохід ОСОБА_2 за період 2022-2023 роки був значно вищим за її доходи.

Позивач за власний рахунок здійснювала поховання ОСОБА_2 , встановлювала надгробний пам`ятник. Частину коштів на встановлення надгробного пам`ятнику було виділено їй з місцевого бюджету як члену родини загиблого військового.

У зв`язку з вищенаведеним та для подальшого оформлення допомоги внаслідок смерті військовослужбовця позивачу необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та факт перебування на його утриманні.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2025 позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період часу з 25.08.1998 до дня смерті ОСОБА_2 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем до суду надані належні, допустимі та достатні докази, які в своїй сукупності та кожен окремо доводять факти викладені в позові на підтвердження вимог позивача, а відповідачем не надано належних доказів на спростування викладених обставин.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції представник Міністерства оборони України Кучма А. Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи а висновки, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вимоги, заявлені в позовній заяві не відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту позовної заяви, оскільки позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів з боку відповідачів.

При цьому, згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору, оскільки Міноборони не є суб`єктом отримання пільг та виплат, передбачених законодавством для військовослужбовців та членів їх сімей.

Також зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини необхідне позивачу для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, Міноборони наголошує на тому, що позивач не є особою, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги загиблого військовослужбовця. Більш того, у разі встановлення згаданого факту позивач також не набуде жодних прав на виплати, пов`язані із загибеллю ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) діяла редакція статті, якою були внесені зміни до попередньої редакції статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, що набрала чинності 25.08.2022, яка встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). На думку скаржника, позивач не належить до жодної з зазначених категорій, оскільки не є дружиною померлого військовослужбовця. Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не легітимізує правове становище неодружених осіб, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набуває тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Також скаржник вказує, що позивач не належить до жодної з категорій осіб, які відносяться до утриманців загиблого військовослужбовця, оскільки не перебувала з загиблим у офіційному шлюбі, не є дружиною у розумінні положень сімейного законодавства України, яка досягла віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особою з інвалідністю.

Зазначає, що з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач, окрім отримання пенсійних виплат, працює в ТОВ «Черкасиенергобут» з 02.01.2019, та отримує доходи на посаді фахівця групи по роботі зі споживачами, де отримує заробітну плату у розмірі, що перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 2023 рік для працездатних осіб та осіб, які втратили працездатність. Крім того, у позивача є повнолітній син.Так, частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Хорошун О. В., вказуючи на те, щосуд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , вбачається, що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Канівської міської ради Черкаської області шлюб між гр. ОСОБА_2 і гр. ОСОБА_1 було розірвано 25.08.1998, про що зроблено актовий запис №124 (а.с.28-29).

Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 06.04.2022 за №82, ОСОБА_2 , зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 наказом командира військової частини Ахххх (а.с.59 на звороті).

З копії військового квитка серії НОМЕР_5 містить відмітку під п. 7 згідно якої вбачається, що сімейний стан ОСОБА_2 , значиться як «одружений ОСОБА_5 , 1963 р.н.» (а.с.14-17).

Згідно копії довідки про причину смерті до форми №106/о №7413, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті гостра коронарна смерть (а.с.58 на звороті).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Канівським відділом ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.11.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 59 років, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Гуляйполе Пологівського району Запорізької області, про що 06.11.2023 складено відповідний актовий запис №559 (а.с.31).

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 31.10.2023 №316, військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_2 , водія 4 бойової машини 1 відділення ракетних комплексів 1 взводу протитанкових ракетних комплексів батареї протитанкових ракетних комплексів, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок природних обставин (інсульт), у зв`язку зі смертю, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.10.2023. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2016 №680, членам сім`ї або близьким родичам померлого (загиблого) призначено виплати (а.с.53).

Встановлення юридичного факту необхідно ОСОБА_1 для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а також для здійснення ряду дій, до яких відноситься отримання спадщини після померлого ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вона звернулася з позовною заявою у цій справі.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)».

Відповідно до пункту першого статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

За такого правового регулювання позивач у справі зазначає про те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача із загиблим військовослужбовцем має для неї юридичне значення та потрібне для отримання передбачених законодавством грошових виплат.

Позивач у справі також вважає, що даний факт не можливо встановити у безспірному порядку в окремому провадженні, та він має встановлюватися судом за правилами позовного провадження.

При цьому ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином у цивільному судочинстві впроваджено принцип диспозитивності, згідно з яким сторони в процесі вільно розпоряджаються своїми матеріальними і процесуальними правами: представляти чи не представляти доказ, давати показання чи відмовитись від давання показань, заявляти клопотання чи ні, подавати скаргу чи не подавати тощо, включаючи право на примирення сторін у визначених законом випадках.

Частина 2 статті 19 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відтак особа, яка вважає що її права порушено, має можливість звернутися до суду за захистом шляхом, зокрема, пред`явлення позову у порядку позовного провадження та може обґрунтовано очікувати на надання по суті судової оцінки її вимогам.

Далі, згідно положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пункт 5 частини 2 цієї статті передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так за обставин цієї справи позивачем не доведено (не надано доказів) існування спору між сторонами, зокрема, Міністерством оборони України, щодо наявності у неї права на отримання грошових виплат у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, для чого вона просить установити факт проживання однією сім`єю у цій справі в порядку позовного провадження.

Отже перешкод на даний час для встановлення такого факту у порядку окремого провадження не має.

Крім того, встановлення факту, що має юридичне значення, без вирішення спору про право цивільне у порядку позовного провадження не буде ефективним способом захисту, адже відповідні факти суд встановлює у мотивувальній частині рішення та вирішує спір в частині матеріально-правових вимог до відповідача, які в даній справі не заявлялися.

Такі правові висновки вбачаються з аналізу постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово звертала увагу на необхідність ретельного аналізу обставин справи для визначення наявності права на позов та ефективності обраного способу захисту. Зокрема, вона підкреслювала, що суд не може задовольняти позов, якщо позивач не довів наявності у нього порушеного суб`єктивного права, яке він намагається захистити згідно з рішенням суду.

Відтак рішення суду про задоволення позовних вимог про встановлення фактів проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування позивача на утриманні чоловіка, на даний момент є передчасним та таким, що не ґрунтується на встановлених обставинах справи, в якій спір про цивільне право позивача відсутній, права позивача діями чи бездіяльністю відповідачів не порушені.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже апеляційна скарга представника Міністерства оборони України підлягає до часткового задоволення, адже не всі аргументи скаржника знайшли своє підтвердження, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2025 слід скасувати та ухвалити постанову про відхилення позовних вимог про встановлення фактів проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування позивача на утриманні чоловіка.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді скаржнику слід компенсувати за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2025 у даній справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення фактів проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні чоловіка відхилити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України 2906,88 грн судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 09.07.2025.

Суддя-доповідач

Судді