МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2025 р. Справа №370/1797/24

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Косенко А.В.,

із секретарем судового засідання Зозулею Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у смт Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідачка), зазначивши третьою особою: Службу у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього із відповідачкою народився син - ОСОБА_3 . Відповідачка з 2018 року покинула сім`ю, залишила їх спільне місце проживання, забравши свої речі, та із того часу життям свого сина не цікавиться.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2023 року шлюб між подружжям розірвано. Дитина проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні, мати сином не цікавиться взагалі, не відвідує дитину, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Понад п`ять років позивач самостійно виховує сина, який проживає без участі матері, без її опіки, любові та матеріального забезпечення.

Жодної матеріальної допомоги відповідачка дитині не надає. Подарунків на день народження чи інші свята, де традиційно батьки вітають своїх дітей, відповідачка сину не дарує. Станом на зараз відомо, що відповідачка вийшла заміж та взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 .

Позивач та його син ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач самостійно виховує сина. Відповідачка не виконує жодних батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 , що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав останнього.

Враховуючи викладене, позивач просив суд позбавити батьківських прав відповідачку відносно дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 04.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.10.2024 року, яке неодноразово відкладалось. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України. Встановлено також строк для подання письмових пояснень третьою особою (а.с.36).

12.07.2024 року, у строк та у порядку, встановленому судом, від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.37-38), в якому зазначила, що з 2018 року проживає окремо, участі у житті свого сина ОСОБА_3 не приймає, адже для неї це надто складно і вона не має такої можливості. Не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , та просила прийняти визнання нею позовних вимог позивача в повному обсязі, адже повністю розуміє наслідки визнання позову.

Ухвалою суду від 03.10.2024 року (а.с.44) витребувано від Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка 02.04.2024 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №129, та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », який надійшов до суду 09.12.2024 року та приєднаний до матеріалів справи (а.с.56-58).

Ухвалою суду від 13.11.2024 року (а.с.54) зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради у порядку ч. 5 ст. 19 СК України, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. На виконання вказаної ухвали, 10.02.2025 року до суду надійшов висновок, який приєднаний до матеріалів справи (а.с.80-85).

Ухвалою суду від 24.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 09.04.2025 року (а.с.89), яке було відкладене на 23.05.2025 року (а.с.103).

В судове засідання 23.05.2025 року учасники справи не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно поданої письмової заяви, представник позивача, адвокат Оберемчук О.О., позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також розгляд справи проводити за її відсутності (а.с.109).

Також, згідно поданої заяви представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, остання просила розгляд справи проводити за їх відсутності із врахуванням наданого ними висновку (а.с.80).

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачка про розгляд справи була повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с.106), повідомлення розміщене на сайті 18.04.2025 року, а тому з цієї дати особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2023 року, яке набрало законної сили 20.07.2023 року, у справі №370/889/23 шлюб, укладений 05.02.2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований відділом РАЦС реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №8 - розірвано (а.с.19-20).

За час перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 23.05.2024 року (а.с.18).

02.04.2024 року відповідачка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.39, 57-58).

Як вказав позивач, та що визнала відповідачка, з 2018 року остання з позивачем та сином не проживає, та із того часу життям свого сина не цікавиться. Дитина проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні, відповідачка сином не цікавиться взагалі, не відвідує дитину, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Понад п`ять років позивач самостійно виховує сина, який проживає без участі матері, без її опіки, любові та матеріального забезпечення. Жодної матеріальної допомоги відповідачка дитині не надає. Подарунків на день народження чи інші свята, де традиційно батьки вітають своїх дітей, відповідачка сину не дарує.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.21), проте проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки №6 від 31.05.2024 року виданої Козинцівським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №9 «Івасик-Телесик», вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував ЗДО з 28.09.2017 року по 01.08.2021 року. Батько дитини, ОСОБА_1 , систематично приводив дитину до дошкільного закладу і забирав додому сам. Приймав участь у заходах, які проводилися у групі. На всі святкові ранки дитина була одягнена охайно. Завжди цікавився у вихователя, як дитина себе вела у групі, що нового вивчали. Відвідував батьківські збори, активно допомагав в лагоджені меблів, упорядкуванні території закладу. Матері, ОСОБА_2 , в дошкільному закладі ніколи не бачили (а.с.23).

Згідно довідки №38 від 21.05.2024 року виданої Козинцівською гімназією Ірпінської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 3 класі Козинцівської гімназії ІМР з 01.09.2021 ро даний час. Батько дитини, ОСОБА_1 , систематично опікується навчанням та вихованням сина, щодня особисто привозить та забирає дитину з навчальних занять, відвідує батьківські збори. Мати, ОСОБА_2 , у гімназії жодного разу не з`являлася, зв`язку з учителем дитини не підтримує (а.с.24).

Згідно із характеристикою, наданою Козинцівською гімназією Ірпінської міської ради від 29.05.2024 року, ОСОБА_3 навчається у 3 класі Козинцівської гімназії з 01.09.2021 ро даний час. Батько, ОСОБА_1 , сумлінно виконує батьківські обов`язки. Він щодня привозить дитину до місця навчання, постійно моніторить навчальні досягнення сина, допомагає у виконанні домашніх завдань. Хлопчик приходить на заняття чистий, охайни, одягнений по сезону, у позитивному настрої. Має необхідне канцелярське приладдя. За кошти батька дитина забезпечена у закладі гарячим харчуванням, часто учень має кишенькові гроші на придбання смаколиків. ОСОБА_1 підтримує зв`язок з класним керівником та адміністрацією навчального закладу, цікавиться життям хлопчика у дитячому колективі. Систематично відвідує батьківські збори, надає допомогу у косметичному ремонті класної кімнати. Відносини між батьком та сином довірливі, позитивні (а.с.27).

Згідно характеристики старости Козинцівського старостинського округу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 . За період проживання в селі Козинці, гр. ОСОБА_1 , проявив себе з позитивної сторони, скарги від мешканців села на його поведінку в старостат не надходили, алкогольними напоями та наркотичними засобами не зловживає. За складом характеру проявив себе, як урівноважений, спокійний, ввічливий, працьовитий. Громадський спокій не порушує, серед односельців та сусідів користується повагою. ОСОБА_1 піклується про свою родину та близьких. Виховує сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він забезпечує сина повноцінним харчуванням, одягом, речами; дбає про духовний та фізичний стан; переймається здоров`ям; займається вихованням; створює умови для розвитку. Дитина постійно проживає з батьком, відвідує Козинцівську гімназію (а.с.28).

Згідно Акту обстеження житлових умов №09/05 від 30.05.2024 року, складеного старостою Козинцівського старостинського округу ОСОБА_11 та сусідами: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 . При обстеженні виявили наступне: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно проживає без реєстрації за адресою в АДРЕСА_2 з 2000 року по теперішній час, разом з ним з 2015 року постійно проживає його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син ОСОБА_3 має окреме місце для сну, робоче місце для навчання та місце для гри. Мати дитини проживає окремо з 2018 року, особистих речей матері у житлі, де проживає дитина не виявлено (а.с.22).

Відповідно до довідки ККП «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ІМР від 10.06.2024 року, ОСОБА_1 регулярно звертається на періодичні огляди та прийоми до лікаря з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рекомендації виконує в повному обсязі. Зауважень щодо порушень режиму лікування та діагностики за період спостереження не було. Під динамічним наглядом ОСОБА_3 перебуває з 27.08.2021 по теперішній час (а.с.25).

Відповідно до довідки КНП «Бучанський консультативно-діагностичний центр» Бучанської міської ради про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №465 від 11.06.2024 року, у ОСОБА_1 психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання батьківських обов`язків не виявлено (а.с.26).

Згідно висновку органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету №4/1 від 03.02.2025 року, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.82-84).

Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст.ст. 150, 164, 165, 166 СК України.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява №10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58).

Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі №601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Тож, приймаючи визнання відповідачкою позову, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої дитини слід задовольнити, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини.

Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору (1 211,20 грн) в сумі 605,60 грн, при цьому решту 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн слід повернути позивачу з державного бюджету, оскільки відповідачка визнала позов.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 206, 247, 265, 280-282, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з державного бюджету судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.05.2025 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, , адреса: 08205, Київська обл., Бучанський р-н, м. Ірпінь, вул. Антонова Авіаконструктора, 4а; електронна пошта: .

Суддя А.В. Косенко