Справа №345/2989/25
Провадження № 2-о/345/143/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2025 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сирко Й.Й.,

з участю секретаря судового засідання Мельник І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представника заявника-адвоката Романів Оксани Павлівни заінтересована особа: Калуської міської ради Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника - адвокат Романів О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою. Вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (далі - спадкодавець, постійним місцем проживання якої було: с. Пійло Калуського району, Івано-Франківської області.

За життя спадкодавець на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження належну їй земельну ділянку 0,43 га згідно державного акта на право власності на землю І-ІФ №036301 від 10.04.2002 року заповіла ОСОБА_1 . Цей заповіт посвідчено Попович М.В. секретарем виконкому Пійлівської сільської ради народних депутатів Івано-Франківської області та зареєстровано в реєстрі за №32. Заповіт складено у двох примірниках, один з яких зберігається у справах виконавчого комітету Пійлівської сільської ради, а другий у заповідача. Дублікат цього заповіту виданий 09 лютого 2022 року старостою Пійлівського старостинського округу Калуської міської ради Івано-Франківської області по реєстру №45.

З метою оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця, яку фактично прийняла, вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується наявністю у неї правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,43 га, що знаходиться за адресою с.Пійло Пійлівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, а саме державного акту на право приватної власності на землю.

30.05.2024 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б., позивачу ОСОБА_1 повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом є неможливим у зв`язку з розбіжностями в прізвищах та через неможливість встановити належність спадкодавцю ОСОБА_2 правовстановлюючого документу, а саме державного акту та заповіту, де прізвище зазначене ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим заявник змушена звернутись із заявою до суду про встановлення юридичного факту.

Представник заінтересованої особи Калуської міської ради Івано-Франківської області подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні спору просять прийняти законне та обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та із врахуванням правової позиції викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Представник заявника-адвокат Романів О.П. в судове засідання подала заяву про проведення справи без її участі та участі заявника, заяву підтримує та просить задоволити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так в п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до довідки від 15.02.2024 № 36, яка видана Пійлівським старостинським округом Калуського району Івано-Франківської області згідно із записом у по господарській книзі виконкому Пійлівської сільської ради №3 за 2001-2005 роки номер об`єкта ПГО 183, за громадянкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка постійно проживала і була зареєстрована до дня смерті в АДРЕСА_1 обліковувалась земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,43 га, яка знаходиться на території Пійлівської сільської ради.

За життя ОСОБА_2 була включена у списки пайовиків та їй було видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ №97. Цей документ на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки виданий громадянину України ОСОБА_2 , яка мешкає в с.Пійло Калуського району Івано-Франківської області в тому, що на підставі рішення Пійлівської сільської ради народних депутатів від 20.12.1995 року вона отримує в приватну власність земельну ділянку в розмірі 22,00 умовних кадастрових гектарів на території Пійлівської сільської ради Калуського району в межах середньої частки без визначення на місцевості. Сертифікат виготовлений в одному примірнику, який виданий на руки ОСОБА_2 . Цей документ зареєстрований у книзі Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за №97.

Цей сертифікат підлягає заміні на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділення меж ділянки на місцевості.

При видачі державного акту І-ІФ №036301, який видано взамін сертифікату, прізвище власника земельної ділянки (спадкодавця) помилково вказано « ОСОБА_3 » ймовірно з другої сторінки паспорта громадянина, де так прізвище зазначено російською мовою.

Цей державний акт на право приватної власності на землю виданий на підставі рішення Пійлівської сільської ради народних депутатів від 10.10.2000 року. Згідно цього акту передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,43 га в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Пійло Пійлівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №407.

На момент реєстрації права власності на землю у спадкодавця в усіх документах було помилково вказано прізвище « ОСОБА_3 », цей факт підтверджується копіями з по господарських книг за 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000 роки. Згідно інформації, яка міститься у погосподарських книгах за той період ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала по АДРЕСА_1 , за нею рахувалася земельна ділянка для ведення товарного виробництва (пай) у розмірі 0,42 га.

Також у заповіті, який залишила спадкодавець її прізвище також зазначено « ОСОБА_3 » замість ОСОБА_4 .

Той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є однією особою підтверджується вищезгаданими документами, а також наявністю у позивачки оригіналів як сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ №97, так і державного акту І-ІФ №036301, які за життя спадкодавець передала спадкоємцю.

Вказана розбіжність у документах, що посвідчують право приватної власності та заповіті не дає спадкоємцю ОСОБА_1 можливості оформити спадщину та розпоряджатися спадковим майном, тому вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документів.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Пунктом 12 постанови № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт, а саме що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія І-ІФ №036301 від 10.10.2002 року належить ОСОБА_2 та, що заповіт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований у реєстрі №32 від 10 квітня 2002 року належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і підтверджені письмовими доказами, тому є всі підстави для задоволення заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ІФ №036301 від 10 жовтня 2002 року належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також встановити факт, що заповіт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений Пійлівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області та зареєстрований у реєстрі за №32 від 10 квітня 2002 року, належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя