Справа № 490/1055/25
н/п 2/490/1888/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., позивачки ОСОБА_1 , представниці Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування - Батовської Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з серпня 2017 року до травня 2020 року син позивачки - ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . Від таких стосунків в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинились у травні 2020 року, з цього ж часу відповідачка виїхала з квартири, почала проживати окремо, малолітній ОСОБА_5 залишився проживати з батьком та позивачкою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від невідомих для позивачки відносин у ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_6 . Відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України зі слів відповідачки.

У березні 2024 року відповідачка виїхала з квартири позивачки і більше не поверталась, повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, залишила дітей на виховання та утримання позивачки. З березня 2024 року відповідачка не цікавиться дітьми, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не виявляє інтересу та піклування до фізичного і духовного розвитку дітей, їх навчання, підготовки до самостійного життя, не створює умов для отримання ними освіти. В свою чергу діти проживають з позивачкою, яка постійно піклується про них, велику увагу приділяє їх здоров`ю, розвитку дітей, виконує такі обов`язки із любов`ю до дітей та виключною турботою про них.

Син позивачки ОСОБА_3 на даний час перебуває у незадовільному стані здоров`я, який не дозволяє йому в повній мірі опікуватися двома дітьми. Також в позові зазначено, що позивачка зверталась до Служби у справах дітей Адміністрації центрального району із заявою з проханням передати їй під опіку дітей, та про взяття на себе відповідальності за них, однак до того часу, поки відповідачка не буде позбавлена батьківських прав, вирішення питання наведеного у заяві не можливе.

Враховуючи вищевикладене, позивачка змушена звернутися до суду з питанням позбавлення відповідачки батьківських прав відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також про стягнення з відповідачки на користь позивачки аліментів у розмірі 1/3 від усіх видів доходів відповідачки, до досягнення дітьми повноліття.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

12.02.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 14 березня 2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а також зобов`язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки і піклування надати письмовий висновок, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.03.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю з підстав наведених у ньому, наголосила, що відповідачка покинула своїх дітей та зникла, попри те, що наразі вона знаходиться в Україні, взагалі не цікавиться дітьми. Позивачка вважає, що дітям буде краще жити з нею та її сином, який є біологічним батьком старшого сина ОСОБА_5 та записаний у свідоцтві про народження дитини батьком. Додатково зазначила, що відповідачка наразі проживає в Новоодеському районі Миколаївської області жодним чином не цікавиться долею дітей та не надає допомоги у їх утриманні та вихованні, а позивачка в подальшому має намір оформити опіку над дітьми.

Представниця Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки і піклування - Батовська Ю.В., повідомила суд, що їх службою з відповідачкою проводилась робота, де наразі знаходиться ОСОБА_2 , вони не знають, діти зараз проживають у позивачки та перебувають на повному її утриманні та вихованні, а за такого вважає що позов підлягає задоволенню.

Також в судовому засіданні було допитано свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили те, що дітей утримують бабуся ОСОБА_1 та батько ОСОБА_3 , вони піклуються та виховують дітей, відповідачка взагалі не цікавиться життям своїх дітей та покинула їх.

Суд, заслухавши думку учасників справи, взявши до уваги показання свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 від 25.06.2008 року, ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком та згідно з довідкою про доходи №6339 9135 0572 1329, отримає пенсію за віком.

У період з серпня 2017 року до травня 2020 року ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , яка перебуває в спільному користуванні Позивачки та ОСОБА_3 , не приватизована на даний час, що підтверджується копією Договору №73 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 20.07.2023р.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , згідно копії повторного Свідоцтва про народження дитини від 24.10.2023 року, серії НОМЕР_3 , актовий запис №829 від 05.07.2018 року, батьками зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_6 , що підтверджується повторною копією Свідоцтва про народження дитини від 18.10.2024 року, серії НОМЕР_4 , актовий запис №309 від 17.05.2022 року. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу Укрораїни.

З копій довідок КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» від 11.12.2024 року №485 та к.ф.26 від 11.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , 01.11.1952 року на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває та протягом останніх 3-х років в заклад не зверталась.

Згідно копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості ФОВА-002848837 станом на 25.12.2024 року, ОСОБА_1 не має не знятої чи непогашеної судимості.

Копією довідки від 04.02.2025 року КНП ММР «Сімейна амбулаторія №3», підтверджується те, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться під постійним наглядом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до копії акта про фактичне проживання від 11.02.2025 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідченнями сусідів.

Згідно до копії характеристики з місця проживання від 11.02.2025 року, ОСОБА_1 , зарекомендувала себе як відповідальна, працьовита та доброзичлива людина, за роки проживання за своєю адресою проявила себе з позитивної сторони, активно приймає участь у громадському житті, даний факт підтверджується сусідами.

Позивачка зверталась до Служби у справах дітей Адміністрації центрального району із заявою з проханням передати їй під опіку дітей, та про взяття на себе відповідальності за них (що підтверджується копією заяви до Служби у справах дітей про передачу дітей під опіку ОСОБА_1 ).

Наказом Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради №31 від 17.02.2025 року тимчасово влаштовано дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у сім`ю ОСОБА_1 , строком до 17.08.2025 року.

Щодо даних про особу матері дітей, що характеризують її майновий стан, житлові умови та участь у виховані дітей судом встановлено таке.

Відповідно до копії постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05.05.2023р. у справі №482/532/23 (провадження 3/482/541/2023) встановлено, що ОСОБА_2 , ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачених ч.2 ст.150 СК України, так як 10.03.2023р. о 11год.10хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебувала по АДРЕСА_3 поряд зі своєю малолітньою дитиною, та у зв`язку зі станом сп`яніння, не могла належним чином виконувати покладені на неї батьківські обов`язки по догляду за дитиною, дбати про її життя та здоров`я, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Цією ж постановою ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2023 року у справі №522/23718/23 (провадження №3/522/13778/23) встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, по відношенню до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 о 14.00 год. залишила доньку без батьківського піклування, в наслідок чого дитину було вилучено з родини та вміщено до КПН «Міський спеціалізований будинок дитини №1» ОМР, що підтверджується копією витягу з історії розвитку дитини ОСОБА_6 , виданим КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» ОМР від 24.01.2024р.

Даною постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян №3 від 18.10.2024, відомості про батька ОСОБА_10 щодо дитини ОСОБА_6 записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України зі слів ОСОБА_2 .

Згідно характеристики старшого інспектора СЮП МПУП ГУНП Миколаївського районного управляння поліції ГУНП в Миколаївській області №332/50-2024 від 08.01.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , характеризується незадовільно. Зі слів сусідів, громадянка характеризується з негативного боку, підтримує з ними посередні відносини. В вживанні наркотичних речовин помічена не була. Схильна до зловживання алкогольними напоями. До кримінальної відповідальності не притягалась. До адміністративної відповідально ОСОБА_2 притягалась за сь.184, 178, 175-1 КУпАП.

Як вбачається з листа Миколаївського міського центру соціальних служб від 08.01.2024 року: щодо сім`ї ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено наступне: 03.01.2024 року було здійснено сумісне відвідування фахівцем Миколаївського міського центру соціальних служб та представником служби у справах дітей адміністрації Центрального району сім`ї ОСОБА_11 за вищевказаною адресою. Під час відвідування було встановлено, що у помешкані дотримуються санітарно-гігієнічних норм, було чисто та прибрано. Для дітей наявні дитячі окремі місця для сну та гри. Діти забезпеченні речами першої необхідності в достатній кількості. У розмові ОСОБА_2 зазначила, що проживає разом з ОСОБА_3 , який є біологічним батьком ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_1 , також повідомила, що хоче повернути дитину в сім`ю. З відповідачкою проведено психолого-педагогічну роботу щодо від повільного ставлення до виконання батьківських обов`язків, до здоров`я та безпеки дітей. ОСОБА_2 було запропоновано допомогу спеціалістів, однак вона відмовилась.

Зазначені у позові обставини перебування дітей на вихованні позивачки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та перебування дітей на вихованні та утриманні ОСОБА_1 підтверджується копією листа Служби у справах дітей Адміністрації центрального району від 09.10.2024р. №904/08.01-18 до МРУП ГУНП України в Миколаївській області та копією Акта обстеження умов проживання дітей від 29.01.2025р.

Також в матеріалах справи міститься копія заяви до начальника служби у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва, в якій позивачка просили зупинити соціальні виплати на ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які отримує їх мати ОСОБА_2 , оскільки діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, а соціальні витрати, які отримує відповідачка на дітей, ОСОБА_2 використовує на свої потреби та не допомагає в утриманні дітей.

Судом також досліджені Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 07.04.2025 року №8771/02.02.01-22/06/14/25, та Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 18.06.2025 року №16118/02.02.01-22/06/14/25.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, зокрема вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21), від 29.11.2023 у справі №607/15704/22, від 22.11.2023 у справі №214/5134/22, від 07.02.2024 у справі №401/1944/22.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини с надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка ОСОБА_1 , як підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , зазначила те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їх стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи.

Суд вирішуючи цей спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними прийняття рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, й навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Крім того, Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19, визначено, поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України і може бути підставою для позбавлення особи батьківських прав щодо дитини.

За правилами частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд погоджується та бере до уваги висновки Органу опіки та піклування, оскільки вони достатньо аргументовані, при їх складанні було обстежено умови проживання дітей, а також проведено відповідні перевірки. На думку суду висновки органу опіки та піклування відповідаютьє інтересам малолітніх дітей.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачкою доведено, що поведінка відповідачки відносно її сина та доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Враховуючи наведене вище, поведінка відповідачки з ухилення у виконанні нею батьківських обов`язків щодо виховання її малолітніх дітей є доведеною та такою, що не може бути змінена, крім того, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачки про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, а відтак наявні підстави для задоволення позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частини третьої статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789- ХІІ), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з відповідачки слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, з урахуванням того, що позивачкою було заявлено дві вимоги, а саме про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, також враховуючи те, що суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 206, 263-265, 268 суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 ), Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування (Код , адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 (однієї третини) від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 12.02.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по справі у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін