Провадження № 2/641/418/2025 Справа № 641/3786/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Харченко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна та заборони його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої слуби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та просив зняти арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження, а саме квартири АДРЕСА_1 ; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обктів нерухомого майна реєстраційний запис про обтяження.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що його матері ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення Комінтерніськго районного суду м. Харкова від 22.08.2011 року, справа №2-2016/11, право власності зареєстровано 08.02.2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 11.11.2020 року приватний нотаріус ХМНО Гусейнова Е.Г. видала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру на ім`я позивача, право власності зареєстровано 11.11.2020 року, при цьому нотаріус не повідомила про наявність арешту вказаного майна. В січні 2024 року під час відновлення правовстановлюючих документів на квартиру позивачу стало відомо про наявність державної реєстрації обтяжень на вказану квартиру. Зазначив, що 09.10.2012 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2012 року був внесений запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 130093571 від 09.10.2012 року (реєстраційний номер після перенесення обтяження з відкриттям нового розділу 39128820), суб`єкт обтяження ОСОБА_2 . Вказав, що звернувся до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з квартири та отримав відмову. Вважав, що оскільки ні позивач, ні члени його сім`ї не є боржниками у виконавчому провадженні, відсутні підстави для існування обтяження у вигляді арешту вище вказаної квартири. Посилався на вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

В подальшому на підставі клопотання позивача судом замінено первісного відповідача Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на належного відповідача ОСОБА_2 , Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залучено як третю особу.

В судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не подала.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або сопорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) розпочато провадження у справі, належним позивачем. Брак права на позов у матеріальному розумінні матиме наслідком ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права в особи обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі вказаної норми цивільного процесуального кодексу через сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а саме актуальності даних щодо належності спірної квартири позивачу на час розгляду справи, судом були витребувані відомості з ДРРП щодо підтвердження права власності останнього на спірне житло.

З відомостей з ДРРП судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 позивачу не належить, а належить іншій особі, а саме ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2025 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Колядою Ю.С., р.№1237.

Отже, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що позивач не довів наявності у нього порушеного права (інтересу), тому у задоволенні позову відмовляє виключно з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача.

Керуючись ст.4,10 - 13,76 - 81,141, 247, 263 - 265,268,273, 354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна та заборони його відчуження відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місце знаходження: м. Харків м-н Захисників України, буд. 7/8

Повне судове рішення складено 30.06.2025 року.

Суддя І.В.Зелінська