Справа № 509/2590/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Спічака Вадима Олексійовича,

за участю:

секретаря судового засідання Попочебенюк Владлени Олександрівни

заявниці: ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши в закритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав громадянина ОСОБА_3 та покласти на нього обов`язки:

- Заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- Заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- Заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

- Заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Викладення позицій учасників по справі.

Свої вимоги заявниця мотивує тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 18.10.2024 року вона розлучилась з заінтересованою особою - ОСОБА_3 , однак потерпає від насильства з його боку, що виражається в умисних діях фізичного та психологічного характеру, а саме моральному тиску, нанесенні побоїв, погрозами фізичної розправи, переслідуванням неї та її друзів, переслідуванні та примусовій зупинці її автомобіля, а також постійним стеженням за нею. Так у спільному дворі багатоквартирного будинку, де проживає заявниця, ним незаконно встановлена камера спостереження, яка безпосередньо спрямована на її двері . Крім того, заявниця вказує, що камера встановлена в коробці, на якій написано небезпечно для здоров`я, з неї здійснюється розпилення невідомої речовини.

Представник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення вказаної заяви про видачу обмежувального припису, та зазначав, що це ОСОБА_3 потерпає від переслідування ОСОБА_1 , яка підходить до нього у спільному дворі та влаштовує сварки, а потім викликає працівників поліції та заявляє, що вона стала жертвою насильства. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 у мобільному додатку для спілкування у загальній групі сусідів будинку, де вони проживають, опублікувала повідомлення про те, що ОСОБА_3 є хворим на туберкульоз та його треба уникати, додатково виклавши фото медичної документації ОСОБА_3 . Через вказані події ОСОБА_3 був змушений звернутися до правоохоронних органів.

Процесуальний рух справи в суді.

В судовому засіданні 26.05.2025 року судом було залучено до матеріалів справи заперечення ОСОБА_3 на заяву про видачу обмежувального припису, та роз`яснено заявниці, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того судом було роз`яснено заявниці про її право на безоплатну вторинну правову допомогу.

Наступне судове засідання, що було призначено судом на 05.06.2025 року, було відкладено у зв`язку з заявою ОСОБА_1 про необхідність залучення адвоката.

Ухвалою від 09.06.2025 року заяву адвоката Абрамової Олени Валеріївни ОСОБА_4 , що діяв на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, про забезпечення його участі під час розгляду даної справи в режимі відео конференції було задоволено.

У судовому засіданні 11.06.2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні. Судом було роз`яснено встановлені обмеження ч.11 ст.7 ЦПК України щодо використання систем відеоконференцзв`язку у закритому судовому засіданні. ОСОБА_1 клопотання свого представника підтримала. За наслідком розгляду клопотання судом було ухвалено здійснювати розгляд справи у закритому судовому засіданні. Судом було також задоволено клопотання ОСОБА_1 щодо залучення доказів до матеріалів справи, та надано додатковий час для складання заяви про виклик свідків.

26.06.2025 року ОСОБА_1 надала до суду заяву про виклик в судове засідання свідків

В судовому засіданні 01.07.2025 року ОСОБА_1 просила суд залишити раніше подану нею заяву про виклик свідків без розгляду. В судовому засіданні було досліджено залучені до матеріалів справи відеозаписи, надані представником ОСОБА_3 , надано час учасникам провадження для підготовки до судових дебатів.

Перевіривши обставини справи та докази їх підтвердження, здійснивши їх юридичну оцінку, а також вислухавши пояснення учасників справи судом встановлено наступне

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час проживають за адресою: АДРЕСА_2 , та є сусідами у багатоквартирному будинку, що було визнано учасниками справи.

У подвір`ї багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 встановлена камера відео спостереження, що було визнано учасниками справи.

26 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

18.10.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний рішенням Чорноморського міського суду Одеської області по справі № 509/4215/24.(а.с.7)

Наразі ОСОБА_3 є військовослужбовцем ЗСУ, та перебуває поза межами Одеської області, що визнається учасниками справи.

24.09.2024 року до чергової частини відділення поліції №1 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора 102 з приводу домашнього насильства скоєного за адресою : АДРЕСА_1 Вказані дані були зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №6983

Відповідно довідки про результати розгляду повідомлення №6983 від 24.09.2024 року у відношенні гр. ОСОБА_3 , 1976 р.н. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД N 105529 за ст. 173-2 КУпАП та виписано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 421232. (а.с.101)

За наслідком вказаних подій 10.12.2024 року ОСОБА_3 , був притягнутий Овідіопольським районним судом одеської області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. (а.с.10)

27.04.2025 року згідно талону-повідомлення єдиного обліку №4046 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_1 до чергової частини відділення поліції №1 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення через оператора 102 з приводу того що колишній чоловік ОСОБА_3 , постійно слідкує за нею по камері відео спостереження,переслідує та погрожує їй. (а.с.5)

Відповідно довідки про результати розгляду повідомлення №4046 від 27.04.2025 року, на місце події було направлено наряд СРПП ВнП№1 ОРУП №2 в ході відпрацювання, та опитування мешканців будинку було встановлено що ОСОБА_3 ,є військовослужбовцем ЗСУ, та на даний час перебуває на службі, встановити особу правопорушника виявилось неможливим. (а.с.95)

28.04.2025 року згідно талону-повідомлення єдиного обліку №4056 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.6) від ОСОБА_1 до чергової частини відділення поліції №1 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення через оператора 102 з приводу того, що сусід встановив незаконно камеру у спільному дворі та будку з надписом «обережно небезпечна речовина» яка щось розпилює. (а.с.4)

Відповідно довідки про результати розгляду повідомлення №4056 від 28.04.2025 року, на місце події було направлено наряд СРПП ВнП№1 ОРУП №2 в ході відпрацювання, та опитування мешканців будинку було встановлено що ОСОБА_3 ,є військовослужбовцем ЗСУ, та на даний час перебуває на службі, встановити особу правопорушника виявилось неможливим. (а.с.98)

29.04.2025 року згідно талону-повідомлення єдиного обліку №4098 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.6) від ОСОБА_1 до чергової частини відділення поліції №1 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення через оператора 102 з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка. (а.с.6)

Відповідно довідки про результати розгляду повідомлення №4098 від 29.04.2025 року, на місце події було направлено наряд СРПП ВнП№1 ОРУП №2 в ході відпрацювання, та опитування мешканців будинку було встановлено що ОСОБА_3 ,є військовослужбовцем ЗСУ, та на даний час перебуває на службі встановити особу правопорушника виявилось неможливим. (а.с.103)

В судових засіданнях ОСОБА_1 зазначила, що її колишній чоловік слідкує за нею через камеру відео спостереження яка встановлена в загальному дворі багатоквартирного будинку. Як з`ясувалось під час розгляду справи встановлення даної камери відбулось за ініціативою мешканців вказаного багатоквартирного будинку, питання щодо демонтажу вказаної камери співвласниками багатоквартирного будинку не вирішувалось. Відповідно до оглянутих відеозаписів з вказаної камери вона здійснює відео фіксацію території загального подвір`я багатоквартирного будинку, в тому числі під`їзду в якому проживає ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 на питання суду пояснила, що у співвласників даного багатоквартирного будинку відсутня єдина позиція з приводи демонтажу, або необхідності подальшої роботи вказаної відеокамери. Крім того зазначила, що ОСОБА_3 , постійно за нею стежить здійснює тиск на її друзів та подруг, переслідує її на автомобілі примусово зупиняє її під час керування транспортним засобом, закидує в її вікна недопалки від цигарок, а також замовив місцевим журналістам репортаж про неї, у зв`язку з чим вона перебуває під постійним психологічним тиском та в небезпеці. Всі ці дії ОСОБА_3 , вчиняє під час відпусток.

Не зважаючи на те, що під час розгляду вказаної справи судом було проведено 4 судових засідання, ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження вказаних у заяві обставин. Крім того, ОСОБА_1 просила суд залишити без розгляду її клопотання про виклик до суду та допит свідків.

Норми права, що підлягають застосуванню.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Висновки суду

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалась на те, що її колишній чоловік вчиняв неодноразово щодо неї психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Наслідком вказаних звернень стало притягнення ОСОБА_3 , 10.12.2024 року до адміністративної відповідальності Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Після 10.12.2024 року ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не притягувався.

Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_3 , після 10.12.2024 року вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Наразі ОСОБА_3 , проходить службу в Збройних Силах України. Звернення ОСОБА_1 були прийняті та перевірені правоохоронними органами, причетність ОСОБА_3 до подій зазначених у вказаних повідомленнях не встановлена.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Отже, враховуючи приписи статей 12, 81 ЦПК України, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення заінтересованою особою щодо неї психологічного чи фізичного насильства, так само як і ризиків настання такого насильства у майбутньому.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу, що заявниця просить видати обмежувальний припис, відповідно якого ОСОБА_3 буде позбавлений можливістю користуватись житлом яке він вже тривалий час орендує, та яке є його постійним місцем проживання оскільки він проживає з заявницею в одному багатоповерховому будинку.

Судом враховано, що застосування обмежувального припису являє собою істотне втручання у зміст права на повагу до приватного життя та права на житло. Отже застосування таких заходів слід оцінювати в контексті відповідності їх принципу нагальної необхідності таких заходів у демократичному суспільстві (легітимність мети та пропорційність). Зміст принципу пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла та до приватного життя, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар.

У справі № 640/23804/18 Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2019 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству.

Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39).

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права користування житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», може бути легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Разом із тим, в межах даної справи заявницею не доведено наявності підстав для застосування заходу втручання у право на мирне користування майном і обмеження права заінтересованої особи на житло, оскільки не доведено необхідності забезпечення безпеки шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», так і не доведено, що таке втручання в права і свободи особи є пропорційним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що обставини спірних правовідносин не дають підстав для висновку про обґрунтованість тверджень заявниці про систематичність вчинення заінтересованою особою відносно неї психологічного насильства, об`єктивності настання негативних наслідків внаслідок таких дій, а також реальності ризиків настання такого насильства у майбутньому, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», внаслідок чого вимоги про застосування заходів обмежувального припису не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 260, 350-6 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2025 року.

Суддя Спічак В.О.