Справа №949/328/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Тимошенко О.В.,

представника відповідача - адвоката Мороченця Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру та стягнення аліментів на дітей та утримання для дружини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 12000,00 (дванадцять тисяч) грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.11.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 (вісім тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2024 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років.

Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 січня 2019 року між нею та відповідачем укладено шлюб від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Останнім часом їй з відповідачем складно домовитися, часто виникають непорозуміння, відповідач не турбується про дітей, не займається їх вихованням, тривалий час відсутній вдома, в нічну пору доби відпочиває з друзями, приходить додому пізно та в стані алкогольного сп`яніння. Застосовує насилля до мене в присутності дітей, влаштовує суперечки, ображає та принижує мене.

З жовтня 2024 року вони спільно не проживають. Вона з дітьми переїхала жити до своїх батьків в с. Бережки Сарненського району. Весь цей період відповідач не надає коштів на утримання дітей.

При цьому, діти щодня потребують належного догляду, харчування, одягу та задоволення різних соціально-побутових потреб (оплату комунальних послуг, Інтернет, перукарня, прання, дозвілля та відпочинок, подарунки та інше).

До того ж, діти постійно ростуть, потребують змінного одягу та взуття відповідно до кожного сезону. Діти часто ходять з нею в магазин та просять придбати різні дрібниці, що спричинює додаткові витрати.

Позивач вказує, що витрати на дітей в місяць складаються з наступного:

- відвідування закладу дошкільної освіти. Харчування за один день становить 45 грн., 70% сплачують батьки, що дорівнює 31,50 грн., двоє дітей, 23 робочі дні в місяць, відповідно (23*31,50)*2= 1449,00 грн.;

- стрижка 200,00 грн., двоє дітей відвідують перукарню один раз в місяць, відповідно 400,00 грн.;

- заняття з логопедом, один раз в тиждень вартістю 200,00 грн., три заняття в місяць, відповідно - 600,00 грн.;

- ліки та обстеження - 4128,36 грн.;

- побутова хімія - 3227,99 грн. У будинку батьків проживає 5 осіб (вона, двоє дітей, її мама і батько), витрати на одного - 645,60 грн., на двох дітей - 1291,20 грн.;

- памперси - 3485,00 грн.;

- одяг та взуття - 3318,00 грн.;

- розваги (розвиваючи ігри, канцтовари, іграшки, телефон, ковзанка та інше) - 3324,00 грн.;

- бензин - 1) відстань до садочка становить орієнтовно 8 км, дорога в дві сторони 16 км щоденно; 2) поїздки до логопеда раз на тиждень (від садочка 4 км, а від будинку 12 км); 3) часом з дітьми їздять в місто на прогулянки для загального розвитку та для придбання необхідних речей). В місяць витрати на паливо становлять - 10741,80 грн. Зважаючи на те, що авто використовує ще її мама, тобто 4 осіб, відповідно витрати на одну особу - 2685,45 грн., на двох дітей - 5370,90 грн.;

- вартість продуктів харчування в місяць становить 35061,51 грн. грн. Зважаючи на те, що спільно проживають 5 осіб, витрати на одного становлять - 7012,30 грн., на двох дітей = 14024,60 грн.;

- комунальні платежі: інтернет 200,00 грн.; електропостачання - 4259,64 грн. У будинку проживає 5 осіб, витрати на одного - 891,93 грн., тобто на двох дітей - 1783,86 грн.;

- старший син має телефон, поповнення мобільного в місяць - 300,00 грн.;

- наявні також непередбачувані витрати (день народження друзів, ремонт одягу чи взуття, діти ростуть та потребують сезонного одягу, які вартує значних коштів, стоматолог, додаткові витрати в садочку та інше) - 5000,00 грн.

Тобто в місяць її витрати на дітей в середньому становлять - 45000,00 грн. Зважаючи на те, що батьки в рівній мірі повинні утримувати дітей, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/2 від 45000,00 грн., що дорівнює 22500,00 грн., тобто по 11250,00 грн. Якщо заокруглити вказану суму розмір аліментів на кожну дитину щомісячно становить 12 000,00 грн.

Щодо доходів відповідача, позивачка звертає увагу, що він є здоровим чоловіком на утриманні якого немає інших дітей. Він зареєстрований як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності є перевезення та використовує два вантажні транспортні засоби з напівпричепами (фури), здійснює міжнародні перевезення. Відповідач постійно хизується своїми заробітками (надсилає фото у месенджери), часто у іноземній валюті, відпочиває з друзями в закладах розваг та витрачає значні суми для власного задоволення.

Як вбачається з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця відповідача сума його доходу за 2024 рік становить - 2225232,19 грн.

Зважаючи на те, що місячний дохід відповідача становить не менше 150000,00 грн., стягнення аліментів по 12000,00 грн. на кожну дитину, разом 24000,00 грн. становитиме менше 1/4 доходів та не буде надмірним тягарем для відповідача.

Також відповідач не зважає, що окрім коштів, діти потребують догляду та турботи, захисту та виховання чим займається виключно вона. Вона 24 години на добу зайнята доглядом за дітьми відповідно матеріальне забезпечення дітей повинно здійснюватися відповідачем належним чином.

Окрім того, слід врахувати, що відповідач 1995 року народження, тобто є молодою працездатною особою і спроможній платити аліменти дружині. Так, з нею проживають двоє спільних дітей, одному з синів не виповнилося трьох років і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, відповідач має можливість компенсувати їй втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

Загалом, її витрати становлять 16234,00 грн., а зважаючи на доходи відповідача, він може щомісячно сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 8000,00 грн. У будь якому разі аліменти на неї не можуть становити менше розміру прожиткового мінімуму, який станом на 01 січня 2025 року становить 3028,00 грн.

Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням її потреб, можливостей відповідача, вважає, що слід стягнути з останнього аліментів на неї до досягнення дитиною трьох років в розмірі 8000,00 грн. щомісячно.

Відповідач скористався своїм правом та через свого представника - адвоката Мороченця Я.І. (ордер на надання правничої допомоги серії ВК №1162377 від 25.02.2025) через систему "Електронний суд" подав до суду відзив на позов, де представник відповідача зазначив, що позовні вимоги сторона відповідача визнає частково, оскільки заявлений розмір аліментів як на утримання дітей в розмірі по 12000 грн на кожну дитину та на утримання матері, з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку в розмірі 8000 грн. є завищеним та обтяжливим для відповідача.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти заявлених позовних вимог, представник відповідача вказує наступне.

У зв`язку з тим, що у сторін обоє дітей не досягли шестирічного віку, тому на них поширюється прожитковий мінімум в сумі 2563 грн. З цього слідує, що позивачкою заявлений розмір аліментів на утримання кожної дитини, який близько в п`ять разів перевищує прожитковий мінімум для кожної дитини.

Також до позовної заяви з приводу підтвердження витрат на харчування позивачка додала довідки із закладу дошкільної освіти, згідно якої вона оплачує харчування кожної дитини в розмірі 31,5 грн/день. Середня тривалість днів у місяці, коли діти відвідують заклад дошкільної освіти становить 21 день в місяць. Тобто, харчування кожної дитини в закладі дошкільної освіти на місяць становить 661,50 грн., що становить 25% від прожиткового мінімуму для дитини до шести років у місяць.

До того ж, згідно довідки, виданої КНП «Дубровицька міська лікарня», позивачка протягом 2024 року здійснила оплату консультацій логопеда на суму 1379 грн. (1379/12=114,91 грн./ міс.), що становить 4,48% від прожиткового мінімуму для дитини до шести років у місяць.

За вищеперерахованими документально підтвердженими витратами інших належних доказів щодо утримання малолітніх дітей сторін матеріали справи не містять.

Крім того. до позовної заяви позивачкою додано велику кількість квитанцій з купівлі як продуктів харчування, так і всього іншого, однак в розумінні ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, вони не можуть бути належними, достовірними та достатніми доказами, зважаючи на наступне.

Отже, до позовної заяви стороною позивача додано 121 квитанцію зі сплати різних найменувань товарів, з них 76 квитанцій, видані ФОП ОСОБА_5 .

З цих фіскальних чеків встановлено, що позивачка у ФОПа ОСОБА_5 зробила за короткий проміжок часу в той же день за різними касовими операціями наступні покупки: 27.12.24 -2 фіскальні чеки; 29.12.24 - 1 фіскальний чек; 31.12.24-5 фіскальних чеків; 02.01.25 - 1 фіскальний чек; 03.01.25 - 2 фіскальні чеки; 05.01.25 - 3 фіскальні чеки; 06.01.25 - 2 фіскальні чеки; 07.01.25-5 фіскальних чеків; 08.01.25 - 1 фіскальний чек; 10.01.25-2 фіскальні чеки; 11.01.25-1 фіскальний чек; 12.01.25-3 фіскальні чеки; 13.01.25-5 фіскальних чеків; 14.01.25 - 2 фіскальні чеки; 16.01.25-8 фіскальних чеків; 18.01.25 - 2 фіскальні чеки; 19.01.25 - 2 фіскальні чеки; 20.01.25-2 фіскальні чеки; 21.01.25-6 фіскальних чеків; 22.01.25 - 13 фіскальних чеків; 24.01.25 - 3 фіскальні чеки; 25.01.25 - 3 фіскальні чеки; 26.01.25 - 6 фіскальних чеків 30.01.25 - 1 фіскальний чек.

Представник відповідача зазначає, що аналізуючи ці фіскальні чеки та інші фіскальні чеки, долучені до матеріалів справи, ним встановлено, що позивачка, купуючи товари у ФОП ОСОБА_5 за 05.01.2025, 07.01.2025, 12.01.2025, 14.01.2025, 18.01.2025, 20.01.2025 в с. Бережки Сарненського району Рівненської області, будучи на значній відстані від цього населеного пункту, купувала товари в АДРЕСА_1 та в м. Львів.

Також до матеріалів справи долучений фіскальний чек з ТОВ "АТБ-Маркет" с. Татарів Надвірнянського району Івано - Франківської області від 09.01.2025.

Тобто, невідома особа з 07.01.2025 по 12.01.2025 придбавала певні товари на території Івано - Франківської області та в той же час невідома особа купувала товари на території Рівненської області, що направлене для викривлення ситуації щодо витрат, які реально несуться позивачкою на неї та дітей, та введення як суду, так і сторону відповідача в оману.

При цьому, із свідоцтва про шлюб сторін ним встановлено, що дівоче прізвище позивачки ОСОБА_6 , а прізвище ОСОБА_7 , який ніби продав за фіскальними чеками товари, теж ОСОБА_6 , що може говорити про родинні зв`язки цих двох осіб та подання до суду квитанції, по яких фактично позивачкою не купувалися товари.

Зі слів відповідача йому стало відомо, що ОСОБА_5 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 .

Отже, вищеописане повністю спростовує обрахунок обґрунтованості заявлення розміру аліментів, вказаних у позовній заяві.

З приводу доходів відповідача, описаних стороною позивача в позовній заяві, вважаю за необхідне вказати, що ця сума є загальним (грязним) доходом ФОПа без витрат по зарплатах, обслуговуванню транспортних засобів, купівлю паливно - мастильних матеріалів.

На підтвердження цього, звертає увагу суду на те, що за 2024 рік та січень 2025 року ОСОБА_2 поніс витрат на паливо автомобілів у поїздки на суму більше 1118305 грн, що підтверджується видатковими накладними, копії яких додаються до відзиву на позовну заяву.

Окрім вказаний витрат, ОСОБА_2 протягом 2024 року поніс витрати з ремонту транспортних засобів, якими здійснюється перевезення, на загальну суму 291650,90 грн, що підтверджується актами виконаних робіт, копії яких додаються до відзиву на позовну заяву.

До цього всього несе витрати з оплати заробітної плати водіям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується відповідними відомостями, копії яких додаються до відзиву на позовну заяву.

Також відповідач ОСОБА_2 має витрати з свого утримання комунальних послуг та витрати за борговими зобов`язаннями.

Починаючи з 21.11.2024 по 19.02.2025 ОСОБА_2 здійснив оплату комунальних послуг в загальній сумі 16403,73 грн., що підтверджується довідкою та випискою банку, копії яких також додаються до відзиву на позовну заяву.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_2 оформив споживчий кредит на загальну суму з врахуванням відсотків за користування 94465,47 грн, терміном на 24 місяці.

24 грудня 2023 року ОСОБА_2 оформив споживчий кредит на загальну суму 63393,33 грн.

01 серпня 2024 року ОСОБА_2 оформив споживчий кредит на загальну суму з врахуванням відсотків за користування 134400,00 грн.

27 вересня 2024 року ОСОБА_2 оформив позику на загальну суму з врахуванням відсотків за користування 9100 грн.

14 листопада 2024 року ОСОБА_2 оформив споживчий кредит на загальну суму 14283,00 грн.

Також 21 лютого 2025 року ОСОБА_2 оформив договір про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості №30590781_RЕSТRUСТ" на загальну суму з врахуванням відсотків за користування 114096,47 грн.

Підтвердженням вказаного є відповідні договори, копія яких додаються до відзиву на позовну заяву.

До цього всього, 02 вересня 2022 року ОСОБА_2 отримав у борг в ОСОБА_10 позику в сумі 40000 доларів США для придбання вантажного сідлового тягача та причепа до нього, що підтверджується договором позики та відповідними розписками, копії яких також додаються до відзиву на позовну заяву.

За вказаними зобов`язаннями ОСОБА_2 несе щомісячні витрати з комунальних послуг близько 5500 грн та витрати з боргових зобов`язань (3936+6239,37+9450+3399,35+1901,60+18200=43126,32 грн), а всього 48626,32 грн щомісячно.

Підсумовуючи зазначене, річним доходом ОСОБА_2 , після відрахування податків, соціальних внесків, всіх витрат з підприємницької діяльності, є сума 647612,14 грн. З наведеної суми встановлено, що місячним чистим доходом ОСОБА_2 є 53 967,76 грн. (647 612,14 грн./12).

З наведеного чистого місячного доходу ОСОБА_2 сплачує комунальні послуги та боргові зобов`язання, загальний місячний розмір яких, як зазначалося вище, становить 48626,32 грн.

Зазначене підтверджує вкрай погане матеріальне становище ОСОБА_2 та вказує на те, що заявлений розмір аліментів є значно обтяжливим для відповідача.

У зв`язку з обов`язком батька утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також з обов`язком утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку, ОСОБА_2 не заперечує проти стягнення з нього на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. на кожну дитину щомісячно та не заперечує проти стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 грн щомісячно.

Даний розмір аліментів хоч і є обтяжливим для ОСОБА_2 , однак він зможе забезпечити сплату аліментів у таких розмірах і цей розмір аліментів забезпечить утримання малолітніх синів сторін та дружини, з якою проживає дитина до трьох років, що відповідатиме пропорційно можливостям відповідача та потребам малолітніх дітей і позивачки.

У свою чергу, позивачкою ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, де просить не приймати до уваги надані відповідачем пояснення та докази та задоволити її вимоги про стягнення аліментів у повному обсязі.

Зокрема, у відповіді на відзив звертає увагу на те, що відповідач не враховує, що діти щодня мінімум тричі мають харчуватися (не враховуючи перекуси, фрукти, солодощі і вітаміни), у вихідні дні діти не ходять до садочку проте і в суботу і в неділі споживають продукти харчування; діти мають одяг та взуття по сезону, вони ростуть, одяг зношується, а також потребує щотижневого прання та прасування; в будинку де живуть діти забезпечено належні умови - температурний режим, вода для задоволення побутових потреб. Діти перебуваючи дома граються та розвиваються, що потребує іграшок і канцтоварів. Діти схильні хворіти, що потребують огляду спеціалістами та лікування. Всі вище перелічені речі мають грошовий еквівалент, що обґрунтовує заявлений розмір аліментів.

Разом з тим, вона, як мати, забезпечує загальний розвиток дітей і здійснює поїздки на відпочинок та 24 години на добу займається вихованням дітей.

Вказує, що не має значення в якому магазині купуються продукти та одяг, головним є якість речей та задоволення потреб дітей. Діти забезпечені всім необхідним, що спростовує аргументи відповідача про недоведеність розміру аліментів. Важливою є та обставина, що відповідач маючи дохід, самоусунувся від утримання дітей знаючи про відсутність самостійного доходу у неї на період декретної відпустки.

Звертає увагу на те, що навіть якщо припустити, що витрати відповідача в місяць становлять 48626,32 грн. з доходом в 150000,00 грн., у відповідача залишається щомісячно 100000,00 грн., що дозволяє сплачувати аліменти у розмірах вказаних у позовній заяві.

Зауважує, що до відзиву відповідачем долучено копії видаткових накладних та актів на підтвердження здійснення ремонтних робіт та обслуговування транспортних засобів, які не засвідчені належним чином, форма не відповідає стартам (на вигляд документи створені з шляхом складення декількох документів та вставлення інформації), відсутні реквізити постачальника та відсутній доказ оплати наданих послуг.

При цьому, посилаючись на норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, стверджує, що подані видаткові накладні та акти виконаних робіт не свідчать про виконану роботу та про їх оплату, відмітка "сплачено" поставлена штампом, який продається у будь-якому відділі канцтоварів.

Позивачка просить суд звернути увагу, що, наскільки їй відомо, в дні, які зазначені в документах як дні проведення ремонтних робіт транспортних засобів, останніх не було в Україні, що може свідчити про підроблення актів виконаних робіт та видаткових накладних стороною відповідача.

Що ж стосується видаткових накладних на паливо, то позивачка вказує, що документи заповнені одноосібно відповідачем, який є зацікавленим у наданні недостовірної інформації та підписи водія на кожному документів різняться графічними елементами, що може свідчити про спробу наслідування підпису водія іншою особою.

Також на спростування боргових зобов`язань відповідача, позивачка зазначає, що лист зобов`язання про прийняття рішення про надання споживчого кредиту відповідачу у розмірі 56766,00 грн. містить посилання на інший закордонний паспорт ніж наявний у відповідача, відсутні печатки та підписи сторін. Відповідачем також не надано підтвердження, що станом на сьогодні кошти не сплачені та боргове зобов`язання є невиконаним.

Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше від 24.12.2023 на суму 62393,33 грн. станом на сьогодні повністю виконаний відповідачем та не становить жодних боргових зобов`язань. Окрім того, просить врахувати, що позика здійснювалася не для життєвих потреб, а для придбання дорого телефону відповідачем, що свідчить про його достатки та значні витрати на розваги.

Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4856325 від 01.08.2024 не містить підписів сторін, відсутній договір та підтвердження не погашення зобов`язання станом на розгляд справи про стягнення аліментів у суді.

Договір позики №73422185 від 27.09.2024 на суму 7000,00 грн. станом на сьогодні повністю виконано.

Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 8 від 14.11.2024 на суму 14283,00 грн. містить зобов`язання лише до квітня 2025 та вчинявся для придбання телевізора. Вказана витрата не стосується задоволення базових витрат відповідача, а навпаки підтверджує його достатки та значні витрати на розваги, які є свідченням платоспроможності.

Щодо заяви-договору про надання кредиту на "Врегулювання кредитної заборгованості" "30590781-RЕSТRUСТ» від 21.02.2025 на суму 41640,00 грн. з місячним платежем у розмірі 1902,58 грн. вважає, що він оформлений відповідачем для створення ілюзії неплатоспроможності та зменшення розміру аліментів. Наявність достатніх доходів у відповідача підтверджується його способом життя (відпочинок в будиночках з чаном, де плата за одну добу становить не менше 5000,00 грн.; розпивання елітних алкогольних напоїв із вартістю від 1000,00 грн.; брендовим одягом, де одна лише кофтина коштує 8500,00 грн.).

При цьому, позивачка ставить під сумнів законність деяких договорів, оскільки такі не містять підпису відповідача.

Просить суд прийняти до уваги, що 02.09.2022 року (вони проживали разом) жодних позик з громадянином ОСОБА_10 (родич відповідача) не укладалося для придбання транспортного засобу. Вона жодних згод на укладення даного договору не надавала, а також не було потреби у позичці коштів, адже було продано причіп вартістю 19000,00 доларів США, нею отримано кредит у розмір 75000,00 грн., були наявні заощадження подружжя та незначна частина коштів надана батьками, вказані кошти були використані ними для придбання транспортного засобу. Окрім того, ОСОБА_10 є особою яка не характеризується законною поведінкою (про що свідчить загальновідома інформація з сайтів суду та реєстру судових рішень) та не мав вказаних коштів для надання позики.

Також відповідачем до відзиву долучено наказ про прийняття на роботу ОСОБА_8 07.10.2021 та ОСОБА_9 від 04.12.2024, проте вказані особи на даний час не перебувають у трудових відносинах з відповідачем, який лише періодично їх залучає для виконання перевезень так як сам особисто керує транспортним засобом. Відповідно відповідач не виплачує щомісячно їм заробітну плату та вказана обставина не може впливати на зменшення розміру аліментів. А з наданих відомостей розподілу виплат вбачається перебування водіїв на роботі не повний робочий день (виплати заробітної плати здійснювалися у межах 3000,00 грн). Окрім того відсутні будь-які докази повідомлення державних органів про прийняття на роботу ОСОБА_9 та виплати йому заробітної плати у розмірі 10000,00 грн.

Ознайомившись з обґрунтуванням відповіді на відзив, сторона відповідача в особі адвоката Мороченця Я.І., користуючись наданим законом правом, подала заперечення на відповідь на відзив.

Так, представником відповідача зазначено, що до відповіді на відзив сторона позивача додала знову велику кількість фіскальних чеків з оплати за товари, куплені в того ж ФОПа ОСОБА_5 за один день одні і ті ж товари з коротким проміжком часу, фіскальні чеки в інших магазинах, які виписані на ім`я ОСОБА_5 , яка вже за ними є покупцем, а в попередніх була суб`єктом підприємницької діяльності, що продавала товари. Окрім цього, в інших фіскальних чеках ОСОБА_5 оплачує вартість електроенергії, напевно за місцем свого проживання. Також долучені фіскальні чеки, з яких слідує, в один день купувалися товари як в м. Дубровиця, так і в м. Луцьку.

До цього всього звертає увагу суду на те, що позивачка додала ряд фіскальних чеків, за якими заправляла автомобілі як дизельним паливом, бензином А-95, бензином А-92, а також авто-газом скрапленим. З вказаних фіскальних чеків встановлено, що протягом лютого 2025 року позивачка постійно заправлялася почергово дизельним паливом, бензином А-95, бензином А-92, а також авто-газ скрапленим, а 15 лютого 2025 року було декілька заправлень автомобілів бензином А-95 та авто-газом скрапленим, а 16 лютого 2025 року змінивши автомобіль, почала заправляти дизельним паливом.

Вказана поведінка сторони позивача направлена на збирання фіскальних чеків по всім місцях торгівлі, які можуть стосуватися інших осіб, не пов`язаних з позивачкою, оскільки таку велику кількість продуктів не можуть споживати позивачка з двома малолітніми дітьми, а таку велику кількість різного виду палива до автомобілів не може використовувати позивачка протягом лютого місяця для забезпечення потреб дітей.

Також позивачкою долучено до справи чеки з купівлі ручки для лівши, однак діти сторін є правшами, косметику, станки для гоління, що в будь - якому разі не може стосуватися дітей сторін.

Дані фіскальні чеки жодним чином не ідентифіковані до позивачки, а тому не можуть мати доказового значення в розумінні вимог ЦПК України до доказів.

При цьому, представник відповідача зауважує, що зважаючи на вимоги ст. 83 ЦПК України, докази подаються разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом строк або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, у даному випадку, сторона позивача подає докази з пропущенням процесуального строку, визначеного ЦПК України, не обґрунтовуючи причин пропуску такого строку, переводячи судовий процес в безладний рух, подаючи велику кількість фіскальних чеків та інших документів, походження яких викликає великі сумніви, у зв`язку з чим є всі підстави для відхилення у прийнятті судом письмових матеріалів, як таких, які подані поза строком, визначеним ст. 83 ЦПК України.

Також у відповіді на відзив сторона позивача поставила під сумнів виконання ремонтних робіт автомобілів, якими ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, вказуючи що ці автомобілі були в поїздці та не могли ремонтуватися.

Однак, видаткові накладні є документом за наслідками проведення ремонтних робіт та дата формування цього документу не говорить про те, що саме в цей день ремонтувався автомобіль, а говорить про виставляння рахунку за виконані роботи раніше, після чого замовник оплачує виконані роботи. У багатьох випадках ці роботи виконувалися раніше, а видаткові накладні відповідачу видавалися пізніше для оплати, тому дата видачі видаткової накладної не говорить про те, що саме в цей день ремонтувалися автомобілі.

У відповіді на відзив сторона позивача вказує на те, що автомобілі виїхали з України 19 січня 2024 року та повернулися 30 квітня 2024 року, виїхали 10 травня 2024 року та повернулися 27 червня 2024 року, виїхали 17 серпня 2024 року та повернулися 29 вересня 2024 року. Однак, згідно відповіді, отриманої з Державної прикордонної служби України виїзд був 15 січня 2024 року, а повернення 19 січня 2024 року, виїзд 30 квітня 2024 року, а повернення 08 травня 2024 року, виїзд 02 серпня 2024 року, а повернення 17 серпня 2024 року.

При цьому, сторона позивача ставить під сумнів видаткові накладні на паливо, посилаючись на те, що вони складені одноосібно відповідачем.

З цього приводу представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач доводить, що відповідач має роботу з перевезення вантажів, однак чи можуть бути проведені відповідачем перевезення вантажів без затрат на паливо, звичайно ні. Вказане говорить про безпідставність і в цій частині доводів сторони позивача.

Також сторона позивача висловила свої заперечення з приводу боргових зобов`язань ОСОБА_2 , вказуючи, що не має доказів, що ці боргові зобов`язання ще не виконані, а в деяких договорах відсутні підписи.

З цього приводу представник відповідача зазначає, що більшість договорів укладена зі сторони ОСОБА_2 з накладанням цифрового підпису, тому дані договори не можуть містити фізичного підпису ОСОБА_2 , а з приводу терміну погашення кредитного зобов`язання, то самими договорами передбачено періодичність погашення боргових зобов`язань, які згідно умов є чинними, а огляд оригіналів цих договорів підтвердить всі реквізити, які вказані в копіях.

Щодо посилань сторони позивача на найманих працівників, то дійсно водій ОСОБА_8 на даний час є мобілізованим до Збройних Сил України, а водій ОСОБА_9 звільнений з роботи за домовленістю сторін. До цього звертає увагу суду на те, що на одне місце водія на даний час працевлаштований інший водій з даними ОСОБА_11 , а працевлаштування іншого водія також на стадії працевлаштування.

За наслідком описаного у відзиві на позовну заяву та в цих запереченнях висновується, що позивачка, показуючи такі значні витрати з купівлі різних груп товарів, може нарівні з батьком, в порядку ст. 141 СК України, здійснювати утримання малолітніх дітей сторін. У цьому випадку утримання як батьком, так і матір`ю дітей в розмірі по 3500 грн. кожним з батьків перевищить в тричі розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та в повній мірі забезпечить щомісячне утримання кожної дитини сторін.

Позивачка та її представник - адвокат Тимошенко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Мороченець Я.І. позовні вимоги визнав частково зважаючи на обставини, наведені як у відзиві на позовну заяву, так і у запереченні.

Вислухавши учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 1995 року про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 19 січня 2019 року (а.с.37 Т. 1).

З копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 10.09.2019 року та серії НОМЕР_3 від 11.02.2023 року вбачається, що батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач - ОСОБА_2 (а.с.38, 40 т. 1).

Згідно витягів з Реєстру територіальної громади №2023/001665676 та №2023/001665491 (а.с.39, 41 Т. 1), вбачається, що діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , тобто по місцю проживання матері ОСОБА_1 .

У відповідності до довідки №10/0/73-25 від 04.02.2025 року, виданої Департаментом управління персоналом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (а.с.212 звор.бік Т. 1) ОСОБА_1 працює в Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру з 11 жовтня 2018 року по цей час. З 20 березня 2023 року по 01 лютого 2026 року перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Отже, звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач наголошувала, що відповідач добровільно брати участь в утриманні спільних малолітніх дітей відмовляється, участі у вихованні не бере, хоча має таку можливість, а самостійно утримувати двох малолітніх дітей в неї не має матеріальної можливості, оскільки самостійного доходу вона не має так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що змусило її звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення ст.і 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 490/4522/16-ц.

Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів.

Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21.

Отже, для підтвердження розміру аліментів у сумах, заявлених у позовній заяві, зокрема, що саме такий розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, позивачкою долучено фіскальні чеки, платіжні інструкції, квитанції, що свідчать про придбання продуктів харчування, засобів гігієни, лікарських засобів, одягу та різного роду речей, а також проплата за харчування дітей в дитячому садочку, заправка автомобіля, оплата за електроенергію та ін.

Суд звертає увагу щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Тож, суд керуючись стандартом доказування "поза розумним сумнівом" критично відноситься до ряду наданих позивачкою фіскальних чеків, платіжних інструкцій, квитанцій.

Так, здійснивши аналіз фіскальних чеків ФОП ОСОБА_5 вбачається, що в останньої здійснювалася купівля різних найменувань товарів, зокрема продуктів харчування, засобів гігієни, одягу.

Втім, суд звертає увагу на той факт, що по вказаних фіскальних чеках здійснювалися покупки одних і тих же товарів по кілька разів в один і той же день.

Тому, вказана обставина ставить під сумнів купівлю вказаних товарів саме позивачкою.

Разом з тим, вагомою обставиною є те, що ФОП ОСОБА_5 є матір`ю позивачки, що стверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження позивачки (а.с.63 Т. 3).

Окрім того, суд вважає слушним зауваження сторони відповідача, що більша частина чеків є суперечливими, а саме в один і той же день купувалися товари як за місцем проживання позивачки в с. Бережки Сарненського району, так і на інших територіях, зокрема в АДРЕСА_1 .

Також частина поданих квитанцій не містить ні платника, ні послуги за які сплачувалися кошти.

Крім того, платником в частині платіжних інструкцій про оплату за електроенергію є саме ОСОБА_5 , що не може бути свідчити про витрати позивачки.

До того ж, суд звертає увагу на той факт, що позивачкою додано ряд чеків, які підтверджують заправлення автомобіля, при цьому різними видами пального, такими як дизельне пальне, бензин А-95, бензин А-92, а також авто-газом скрапленим. Тобто позивачка почергово заправляла автомобіль різними видами пального. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про належність позивачці транспортних засобів, які споживають різні види пального.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про викривлення ситуації щодо реальних понесених витрат на дітей та введення суду в оману.

При цьому, суд зважає на заперечення позивачки щодо наявності у відповідача боргових зобов`язань, які є підставою для зменшення заявленого розміру аліментів.

На переконання суду, борги можуть впливати на загальний матеріальний стан платника, проте суд розглядає всі обставини справи, включаючи можливість платника сплачувати аліменти та його матеріальне становище загалом, яке, як встановлено в ході розгляду справи, дозволяє сплачувати аліменти.

Отже, суд вважає, що наявність боргових зобов`язань у платника аліментів сама по собі не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів.

Отож при визначенні розміру аліментів, суд оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується для забезпечення гармонійного розвитку, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, часткового визнання позову з боку відповідача та враховуючи вимоги діючого законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 8000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей, обставинам справи і вимогам Закону.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц.

В даному випадку, мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, а батько дитини відповідно у разі погіршення матеріального становища вимогу про зменшення розміру аліментів.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Отже, стосовно позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідача аліменти на особисте утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України).

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина.

На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги.

Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Отже, встановлено та не спростовано, що позивачка ОСОБА_1 дійсно на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення сином 3-х річного віку, а тому потребує матеріальної допомоги.

Також встановлено та не спростовано, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю, позивачем по справі.

Отже, враховуючи можливість відповідача працювати (його працездатність) та надавати матеріальну допомогу, що не було спростовано з боку останнього, позивачка має право на своє особисте утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку та правомірно звернулася до суду з вказаними вимогами.

Однак, суд не може погодитися в повному обсязі з вимогою позивачки щодо стягнення аліментів на особисте утримання у розмірі 8000 грн., оцінюючи докази в їх сукупності та виходячи при цьому із принципу розумності, майнового стану відповідача, дійшов висновку щодо можливого стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки, однак зменшивши суму аліментів до 5000 грн., яка є справедливою і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення позивачки.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно вимог ч. 1 ст. 191 та ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Так, датою подачі позову до суду є 05 лютого 2025 року, тому саме з цієї дати підлягають стягненню присуджені судом аліменти.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача, позивачка, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивачку звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1211,20 грн., ставки судового збору, які діяли на час звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 75, 77, 80, 84, 150, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 264, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру та стягнення аліментів на дітей та утримання для дружини задоволити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 05 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 05 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 05 лютого 2025 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 03 липня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.