Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3430/25 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 96 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/3430/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні свого брата ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_3 . Вказує, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув в ході оборони територіальної цілісності та захисту населення України з боку окупаційних військ російської федерації. Стверджує, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою, перебувала на утриманні свого брата ОСОБА_3 , проживала з ним в одному будинку, разом вели спільне господарство. Зазначає, що брат ніс витрати, пов`язані зі сплатою комунальних платежів, займався купівлею майна спільного користування. Вказує, що ОСОБА_3 був учасником антитеростичної операції та відповідно до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мав 75% знижку за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання та за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством. Зазначає, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 також підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк». Звертає увагу на те, що встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її брата ОСОБА_3 , який загинув - ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідне для оформлення пенсії по втраті годувальника та інших соціальних пільг. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити заяву в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні брата ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не досліджено в повній мірі питання щодо наявності та/або відсутності у сестри осіб, які за законом зобов`язані її утримувати (чоловік, діти) і чи була вона на повному утриманні свого брата або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом до існування. Звертає увагу на те, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Зазначає, що ОСОБА_3 проживав без реєстрації до моменту його призову на військову службу, разом із заявником за однією адресою. Проте, судом першої інстанції не встановлено чи була допомога надана заявнику постійним і основним джерелом засобів до існування. Вказує, що заявником не надано належних та допустимих доказів того, що вона систематично отримувала від ОСОБА_3 допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, як і не надано доказів того, що ці кошти постійно витрачались саме на утримання заявника. Зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалась трудова книжка померлого годувальника та інформації Головного Управління ДПС у Житомирській області про його доходи по день призову на військову службу, що свідчило б про систематичність отримання заявником допомоги від брата раніше до призову його на військову службу. Вказує, що заявником не долучено жодних доказів, які підтверджують, спільний побут та взаємні права, зокрема, спільні витрати в утриманні житлового будинку шляхом сплати коштів за комунальні послуги, його ремонт, наявності спільного бюджету тощо. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 29.05.1964 та серії НОМЕР_2 від 10.10.1970, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 10.05.1986.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/008041476 від 08.07.2024 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 14.11.1986.

Відповідно до копії довідки №184 від 22.02.2022, виданої ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» ОСОБА_3 , 1970 р.н., дійсно проживав без реєстрації у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 10.10.2022.

Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 14.10.2024 наявна інформація про окремі операції по картці/рахунку НОМЕР_5 з додатковим рахунковим договором за період 01.03.2022-30.09.2022, що належить ОСОБА_1 , згідно з якої вбачається, що здійснювався переказ з картки Приватбанку через додаток Приват 24, відправником вказано ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради №С/06/3746 від 05.11.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24.02.2021 перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 як учасник бойових дій та відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» користувався 75% знижкою за користування комунальними послугами (газо-, електро-, водопостачання) у межах середніх норм споживання.

Згідно довідки про доходи №770726, виданої ОСОБА_1 , остання перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і отримує пенсію за віком, та за період 01.05.2024 по 30.04.2025 сума пенсії склала 39 132,34 грн.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 брат та сестра, проживали в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. ОСОБА_3 здійснювалися регулярні платежі грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , а тому вважав, що заява про встановлення факту перебування на утриманні є обґрунтованою.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23(провадження № 61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23 (провадження № 61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 (провадження № 61-15863св23) та інших.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

У даній справі заявник звернулася із заявою про встановлення факту перебування на утриманні брата до його смерті, якій їй необхідний для оформлення пенсії по втраті годувальника та інших соціальних пільг.

Згідно ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Відповідно до ст.31 члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні.

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя статті 89 ЦПК України).

На підтвердження отримання допомоги від ОСОБА_3 , заявник послалась на виписку з АТ КБ «Приватбанк» від 14 жовтня 2024 року, згідно якої вона отримувала на свій рахунок кошти від ОСОБА_3 .

Колегія суддів, оцінюючи наданий документ не вважає його достатнім та належним доказом на підтвердження факту утримання ОСОБА_1 ОСОБА_3 , оскільки даний доказ не містить інформації щодо предмету доказування та не доводить, що кошти, які ОСОБА_3 перераховував на банківську картку заявника були єдиним її джерелом засобів для існування до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сам факт проживання ОСОБА_3 без реєстрації в одному будинку з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 також не вказує, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 .

Заявник не надала суду доказів про відсутність у неї інших джерел доходів, та що ОСОБА_3 виконував обов`язок щодо її утримання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 з 10 травня 1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Відтак, надані заявником та досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що зазначена позовна вимога є недоведеною позивачем, а тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про її задоволення, обґрунтувавши свої висновки на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, то з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 726,72 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 726,72 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 15 липня 2025 року.

Головуючий

Судді