Справа № 727/3979/25
Провадження № 2/727/1191/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 липня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді Дубець О.С.

за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Чернівців цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_1 , Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи

Виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_1 , Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти утримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду - до повноліття дитини, враховуючи інфляційні показники;

-Відібрати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Позов був поданий до суду 01 квітня 2025 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачці наданий строк для подання відзиву на позову заяву, третім особам - для подання пояснення третьої особи щодо позову.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалась.

Третя особа ОСОБА_1 пояснення третьої особи не подала.

Третя особа Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради пояснення третьої особи не подав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13 травня 2025 року задоволено клопотання представника виконавчого комітету Чернівецької міської ради про витребування доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 червня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду.

Стислий виклад позиції позивача та третіх осіб

Позовні вимоги виконавчий комітет Чернівецької міської ради обґрунтовує такими доводами.

06 травня 2021 року до служби у справах дітей Чернівецької міської ради звернулась ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, відповідно до якої просила позбавити її доньку ОСОБА_2 батьківських прав у зв`язку із тим, що вона ще 2013 року разом зі своїм співмешканцем пішла з дому та самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.

Також 06 травня 2021 року до служби у справах дітей міської ради звернулась ОСОБА_1 із заявою, де було вказано, що її мати ОСОБА_2 більше п`яти років не проживає з сім`єю та не займається вихованням своїх дітей, матеріально не забезпечує та не цікавиться навчанням дітей. Мати постійно вживає алкогольні напої.

З метою підтвердження інформації щодо факту систематичного зловживання алкогольними напоями відповідачкою, працівниками служби у справах дітей міської ради була отримана довідка з обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» від 08.06.2021 за № 752, відповідно до якої ОСОБА_2 була зареєстрована в закладі з діагнозом: синдром залежності від алкоголю. Крім цього, проходила лікування в наркологічному диспансері в період з 07.03.2018 по 13.03.2018 з діагнозом: стан відміни з делірієм.

Разом з тим, 30 червня 2021 року до служби надійшла заява від ОСОБА_3 , відповідно до якої остання клопотала про зупинення розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку із наведеним неповнолітнього ОСОБА_1 та його сестру ОСОБА_4 було взято на облік, як таких, що опинились в складних життєвих обставинах, у зв`язку із невиконанням/неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків.

За інформацією Чернівецького міського центру соціальних служб Чернівецької міської ради, фахівцями центру соціальних служб був здійснений виїзд 20.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є сестрою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів ОСОБА_4 вже понад 8 років рідна мати ОСОБА_2 не проживає разом з ними та не бере участі у вихованні ОСОБА_5 , але періодично виходить на зв`язок. Так, станом на дату виїзду служби відповідачка перебувала за кордоном. Олександра доглядає за молодшим братом та займається його вихованням

В подальшому, 22 жовтня 2024 року до служби у справах дітей Чернівецької міської ради звернулась ОСОБА_1 із заявою про надання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності відібрання ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав з метою подальшого встановлення опіки над неповнолітнім братом. .. _ ,

В результаті проведеної роботи працівниками служби у справах дітей міської ради з урахуванням отриманої інформації щодо самоусунення від виконання батьківських обов`язків матері щодо сина та з урахуванням заяви ОСОБА_2 про те, що вона не заперечує проти відібрання її сина від неї, оскільки проживає за кордоном та не має змоги виховувати та забезпечувати ОСОБА_5 , це питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 23 січня 2025 року, на якому було прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність відібрання неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо винесення заочного рішення по справі, позов просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями статей 130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази. Про причини неявки не повідомила.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник третьої особи Чернівецького міського центру соціальних служб Чернівецької міської ради Ткачук О.Д. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе, на підставі статті 280 ЦПК України, розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити у справі заочне рішення.

У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом

Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 13 травня 2021 року відомості про батька неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері).

Відповідно до поданої на ім`я голови комісії з питань захисту прав дитини заяви від 26 травня 2021 року, ОСОБА_3 просить вирішити питання про позбавлення її доньки ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дітей, оскільки остання не займається вихованням своїх дітей та залишила їх на повному утриманні баби.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10 березня 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 6 осіб, в тому числі: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до поданої на ім`я голови комісії з питань захисту прав дитини заяви від 06 травня 2021 року, ОСОБА_1 повідомила, що її мати ОСОБА_2 більше п`яти років не проживає з нею, не займається її вихованням, матеріально не допомагає, не цікавиться навчанням, постійно вживає алкогольні напої.

Відповідно до довідки, наданої обласним комунальним некомерційним підприємством «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» від 08.06.2021 за № 752, ОСОБА_2 була зареєстрована в закладі з діагнозом: синдром залежності від алкоголю. Лікувалась в наркологічному диспансері в період з 07.03.2018 по 13.03.2018 з діагнозом: стан відміни з делірієм.

Відповідно до поданої на ім`я голови комісії з питань захисту прав дитини заяви від 30 червня 2021 року, ОСОБА_3 просить розгляд її заяви про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав призупинити.

Відповідно до наказу служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 12.07.2021 № 2/84 «Про взяття на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах», наказано взяти на облік неповнолітніх ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таких, що опинились в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх обов`язків.

Відповідно до інформування Чернівецьким міським центром соціальних служб 22.08.2024 в листі № 1420/02-04 начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради, 20.08.2024 був здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є сестрою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів ОСОБА_4 вже понад 8 років рідна мати ОСОБА_2 не проживає разом з ними та не бере участі у вихованні ОСОБА_5 , але періодично виходить на зв`язок. Так, станом на дату виїзду відповідачка перебувала за кордоном. ОСОБА_6 доглядає за молодшим братом та займається його вихованням.

Згідно з довідкою, наданою 10.09.2024 Чернівецькою гімназією № 2 Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 навчається у 9-му класі гімназії.

Відповідно до наданої характеристики на учня 9-го класу Чернівецької гімназії № 2 Чернівецької міської ради ОСОБА_1 , хлопець за роки навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень, володіє навчальним матеріалом, має достатній загальний розвиток, підтримує дружні стосунки з однокласниками та має авторитет серед них. Мати ОСОБА_7 не приділяє належну увагу вихованню сина, участі у житті дитини ні фізично, ні матеріально не бере, за роки навчання жодного разу не цікавилась про сина у класного керівника. Навчанням та поведінкою хлопця цікавляться бабауся та сестра, які відвідують батьківські збори, забезпечують фінансові потреби дитини.

Відповідно до довідки, наданої обласним комунальним некомерційним підприємством «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» від 15.01.2025 за № 106, ОСОБА_2 , станом на 15.01.2025, зареєстрована в наркологічному диспансері в 2018 році з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.03.2018 по 13.03.2018 з діагнозом: розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм.

Відповідно до поданої на ім`я начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради заяви від 18 січня 2025 року ОСОБА_2 повідомила, що не заперечує проти відібрання від неї сина, оскільки вона проживає за кордоном та не має змоги його виховувати та забезпечувати.

Відповідно до інформування Чернівецьким міським центром соціальних служб 21.01.2025 в листі № 92/02-04 начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради, 17.01.2025 був здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є сестрою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами виїзду проведено оцінку потреб сім`ї в результаті якої виявлено, що родина перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок ухиляння матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 від виконання батьківських обов`язків із виховання дитини. ОСОБА_4 доглядає за молодшим братом, забезпечує всім необхідним та займається його вихованням. Підтримує та допомагає також бабуся ОСОБА_8 з якою спільно проживають. З`ясовано, що родина проживає у власному будинку з трьох кімнат з усіма комунальними зручностями. Для дитини облаштовано окреме спальне ліжко, присутнє місце для гри та дозвілля. Продукти харчування наявні. Зі слів ОСОБА_6 , рідна мати ОСОБА_2 вже понад 8 років знаходиться за кордоном та участі у вихованні сина не бере, не допомагає фінансово та не забезпечує основні потреби. Виходить періодично на мобільний зв`язок, але особливої зацікавленості до сина не проявляє.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 05 березня 2025 року, проведеного в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що будинок складається з 3-х кімнат, для хлопчика відведена окрема кімната з усім необхідним, спілкування з матір`ю майже немає, бабуся та сестра забезпечують потреби дитини в повному обсязі.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 лютого 2025 року № 66/4 «Про надання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав (делеговані повноваження)», вирішено надати суду висновок про доцільність відібрання неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав від 11 лютого 2025 року № 66/4, з метою соціального захисту інтересів неповнолітнього ОСОБА_5 , виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до отриманої з Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину державного кордону України в листі від 20.05.2025, за період з 08.11.2017 по 20.05.2025, ОСОБА_2 вперше виїхала з України 04.07.2018, останній раз виїхала 24.07.2024. За період з 08.11.2017 по 20.05.2025 в Україні перебувала 6 разів, строком перебування в середньому до одного місяця.

З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є відібрання неповнолітньої дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду

Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Щодо вимоги про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності до статті 121 СК України, права та обов`язки матері і батька дитини, гуртуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини третьої статті 170 СК України під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено на підставі наданих позивачем доказів, факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 дітей. Відповідачка належним чином не займається вихованням дитини, не бажає та неспроможна виконувати свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, що негативно впливає на фізичний розвиток хлопчика, як складову виховання. Вказаний догляд та виховання дитині забезпечують рідні сестра та бабуся.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 вказаної Конвенції).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Крім того, слід зауважити, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом, оскільки відповідно до положень частини 3 статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що неповнолітнього ОСОБА_1 18 липня 2010 року слід відібрати від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав щодо сина, оскільки такий захід буде вчинений з метою соціального захисту неповнолітнього та якнайкращого забезпечення його інтересів.

Відповідно до частини другої статті 170 СК України у разі відібрання дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

За таких обставин, та беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні заяви від будь-яких родичів дитини щодо передання їм останньої, неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 слід передати Виконавчому комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, для його подальшого влаштування.

Щодо вимоги про стягнення аліментів

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина 2 статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Згідно з частиною четвертої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина п`ята статті 183 СК України визначає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Так, разом із вимогою про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, позивач заявив позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду - до повноліття дитини, враховуючи інфляційні показники.

Суд вважає, призначення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини та не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та не порушить права відповідачки.

Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 слід відмовити з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що наразі питання про передання дитини будь-якому родичу дитини, зокрема, ОСОБА_1 , не вирішено. Оскільки аліменти стягуються на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає, правових підстав для стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , в межах даного позову, суд не вбачає.

Крім наведеного суд також не вбачає задоволення вимоги про стягнення аліментів з врахуванням інфляційних показників, оскільки відповідно до частини другої статті 184 СК України індексації підлягають аліменти, присуджені в твердій грошовій сумі, натомість в даній справі суд вирішив стягувати аліменти в частці від заробітку (доходу) матері дитини.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, судом встановлено, що позовна заява до суду була подана 01 квітня 2025 року. З урахуванням наведеного суд вважає, що аліменти з відповідачки на утримання її неповнолітнього сина слід стягувати, починаючи з 01 квітня 2025 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць;

Висновки суду за результатами розгляду справи

Щодо суті позовних вимог

Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_1 , Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

З урахуванням наведеного з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави за розгляд даної справи в розмірі 1211,20 грн, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_1 , Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Відібрати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 без позбавлення її батьківських прав.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 передати Виконавчому комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, для його подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його повного складання до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, юридична адреса: м. Чернівці, пл. Центральна, буд. 1, .

Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РКНОПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради, юридична адреса: м. Чернівці, вул. Сімовича, буд. 19.

Дата складання повного судового рішення 09 липня 2025 року.

Суддя Дубець О.С.