ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м.Суми

Справа №591/5677/24

Номер провадження 22-ц/816/981/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач Сумська міська рада Сумської області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2024 року, ухвалене в складі судді Ніколаєнко О.О., повне рішення складене 15 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

31 травня 2024 року Сумська міська рада Сумської області звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 106581,69 грн за використання земельної ділянки без оформлення договору оренди за період з 27 липня 2022 року по 31 травня 2024 року.

Позов мотивований тим, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності площею 0,4000 га. Рішенням суду було визнано укладеним договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем строком до 26 липня 2022 року, а після спливу строку дії договору оренди відповідач не звертався із заявою про його поновлення, тому договір припинився. Відповідач за користування земельною ділянкою земельний податок та/або орендну плату не сплачує в повному обсязі, право користування земельною ділянкою не оформив. У зв`язку з цим розмір втрат міського бюджету склав за період з 27 липня 2022 року по 31 травня 2024 року 106581,69 грн, які відповідачем, як фактичним користувачем земельною ділянкою, збережені за рахунок позивача власника земельної ділянки та які відповідач зобов`язаний повернути на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2024 року позов Сумської міської ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради 69931,88 грн за безпідставне використання земельної ділянки без оформлення договору оренди за період з 01 січня 2023 року по 31 травня 2024 року, а також судовий збір у розмірі 1986,77 грн.

Позивач з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову не погодився, просить рішення в цій частині змінити та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час воєнного стану сплата орендної плати є обов`язком суб`єктів господарювання. До того ж, безпосередньо у м. Суми не велися і не ведуться бойові дії, а відтак суд безпідставно відмовив у стягненні орендної плати за період з березня по грудень 2022 року. Також звертає увагу, що у спірний період договір оренди земельної ділянки з відповідачем не був укладений, а тому спір про стягнення безпідставно збережених коштів є кондикційним зобов`язанням, а не спором щодо нарахування плати за землю.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці Сумської міської ради загальною площею 0,4 га, кадастровий номер :15:002:00334 (а.с. 4-5, 6, 7-11, 14).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року у справі №591/7695/18 визнано укладеним з моменту набрання рішенням законної сили договір оренди земельної ділянки між Сумською міською радою та ОСОБА_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,4 га, кадастровий номер :15:002:00334. Цей договір був укладений строком до 26 липня 2022 року (а.с. 15-16).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :15:002:0034 становить 3411040 грн (а.с. 17).

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051, а за 2022 рік 1,0 (а.с. 18).

17 січня 2024 року Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради направив ОСОБА_1 лист про усунення порушень земельного законодавства шляхом укладення з Сумською міською радою договору оренди земельної ділянки (а.с. 20).

Згідно з розрахунком недоотриманий дохід за користування ОСОБА_1 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року становить 6649,81 грн, за 2023 рік 48682,78 грн, за період з 01 січня по 31 травня 2024 року 21249,10 грн. Заборгованість розрахована виходячи з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за 2022 рік (2822190,05 грн), 2023 рік (3245518,55 грн), 2024 рік (3411040 грн) та ставки орендної плати за користування земельною ділянкою 3% у 2022 році, а також 1,5% у 2023 та 2024 роках.

Розрахунок заборгованості був направлений відповідачу листом від 31 травня 2024 року (а.с. 21).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що з набуттям права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на земельну ділянку. Договір був укладений за рішенням суду, однак припинив свою дію 26 липня 2022 року, після чого дію договору не було продовжено, проте земельна ділянка використовувалась без достатніх правових підстав, а кошти у розмірі орендної плати за її використання неправомірно збережені відповідачем. Водночас, суд урахував встановлений податковим законодавством мораторій на нарахування та сплату орендної плати та віднесення території розташування земельної ділянки до територій активних бойових дій в 2022 році, а тому дійшов висновку, що у відповідача був відсутній обов`язок сплачувати позивачу збережені без достатніх правових підстав кошти в розмірі 36649,81 грн за період з 27 червня по 31 грудня 2022 року. Відтак, суд задовольнив позов частково, стягнувши кошти за користування землею за період 01 січня 2023 року по 31 травня 2024 року в сумі 69931,88 грн.

Колегія суддів апеляційного погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України.

За положеннями глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування належною позивачу земельною ділянкою за спірний період. При набутті прав на нерухоме майно нежитлові приміщення право користування земельною ділянкою за спірний період до відповідача не перейшло, а відтак він користувався земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17).

Як встановив місцевий суд та не спростовано сторонами, відповідач після спливу строку дії договору оренди землі, тобто з 27 липня 2022 року по 31 травня 2024 року не вчиняв жодних дій з приводу оформлення права користування належною позивачу земельною ділянкою, нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, не відчужував. Відтак, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Водночас, спірний період користування земельною ділянкою частково охоплюється встановленим податковим законодавством мораторієм на нарахування та стягнення плати за землю.

Так, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - це обов`язковий платіж, який справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

Відповідно до п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Починаючи з 01 січня 2023 року за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.

Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» установлено що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22 грудня 2022 року № 309 Сумську міську територіальну громаду віднесено до території активних бойових дій за період з 24 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року.

Вказане відповідно до положень п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України звільняє користувача земельної ділянки від обов`язку нарахування та сплати орендної плати за землю у 2022 році.

З урахуванням зазначених вище норм, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про відсутність у відповідача обов`язку сплачувати позивачу кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки як такі, що збережені без достатніх правових підстав в розмірі 36649,81 грн за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що спір не стосується нарахування плати за землю, а є кондикційним зобов`язанням висновків місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову не спростовують. Дійсно, застосування ч. 1 ст. 1212 ЦК України є способом стягнення плати за землю у випадку використання земельної ділянки за відсутності договірних правовідносин, тобто є правовою підставою для стягнення коштів, проте нарахування орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою охоплюється нормами податкового законодавства, а відтак підпадає під згаданий вище мораторій.

Решта доводів апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача збережених без достатніх правових підстав коштів у розмірі 36649,81 грн за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року, порушив процесуальний чи матеріальний закон, що потягнуло б за собою скасування рішення в оскаржуваній частині.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов