Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2025 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Мішко М.М.,
представника позивача адвоката Сочки В.І.,
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пачути О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відповідача 1: ОСОБА_1 та відповідача 2: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
Позивач ОСОБА_3 в інтересах якого діє адвокат Сочка В. звернувся до суду з позовом до відповідача 1: ОСОБА_1 та відповідача 2: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, який обґрунтовує тим, що 01.09.2017року , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 укладено три договори позики, які були оформлені борговими розписками, за якими Позивач передав Відповідачам грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США, 18 000 доларів США та 16 000 доларів США.
18.05.2023 року Позивач звернувся до Відповідачів в порядку ст. 530 ЦК України з вимогами про повернення заборгованості, які виникли за договорами позики. Однак, поштові відправлення повернуто відправнику у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.
У позові зазначає, що станом на момент пред`явлення даного позову до суду Відповідачі не повернули Позивачу отримані у позику грошові кошти.
Позивач також зазначає, що оскільки договорами позики не встановлено строки повернення позики, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були зобов`язані її повернути протягом тридцяти днів від дня пред`явлення Позивачем вимог, тобто до 22.06.2023 року. У зв`язку з чим, починаючи з 23.06.2023 Позивач може нараховувати 3% річних та втрати від інфляції відповідно до от. 625 ЦК України.
З урахуванням наведеного у позові, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США; три відсотки річних у розмірі 24,70 долара США; втрати від інфляції у розмірі 3 долари США.
07.08.2023 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що позивачем не доведено наявність між ним та відповідачем правовідносин за договором позики, до матеріалів справи долучені копії боргових розписок, а не їх оригінали. У зв`язку з цим просить в задоволенні позову відмовити.
07.08.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Орбан Н.Л. до суду також надійшов відзив на позовну заяву, який за своїм змістом є аналогічним вищенаведеному відзиву, зокрема зазначає, що позивачем на підтвердження своїх доводів до позовної заяви долучені копії боргових розписок, які не можуть свідчити про укладення відповідних договорів та наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики.
11.08.2023 року від представника позивача адвоката Сочки В. надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи оригіналів боргових розписок від 01.09.2017 року , копії яких долучені до позовної заяви.
30.10.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мигальчич Л.А. до суду надійшли додаткові пояснення, зокрема зазначає, що у серпні-вересні 2017 року між Позивачем та Відповідачами було досягнуто домовленості про здійснення спільної господарської діяльності. Однак зважаючи що Позивач займав посаду в органах Державної влади, а саме Державна екологічна інспекція, укласти офіційний договір про спільну діяльність саме зі сторони Позивача об`єктивні обставини перешкоджали цьому.
У поясненнях вказує, що з метою отримання гарантій, що кошти у вигляді вкладу будуть спрямовані на ведення спільної господарської діяльності (у вигляді Договору про спільну діяльність) та відповідно Позивач буде отримувати дивіденди як і дохід від ведення бізнесу, запропонував Відповідачам, як альтернативу оформити Удаваний правочин, у вигляді боргових розписок з метою приховати справжні договірні відносини між сторонами, адже саме зі сторони Позивача, для цього були законодавчі обмеження/заборони. Відповідачі зі свого боку довіряли Позивачу (будь- яких сумнівів у чесності дій позивача, щодо справжньої природи договору не було, адже і особа яка нібито була свідком написання цих розписок, так само є публічною особою та працював та можливо і зараз працює в органах прокуратури, тому і не було сумнівів і всі розуміли, що на заробітну плату чиновника прогодувати сім`ю не можливо, а кошти для розширення бізнесу були потрібні (довіряючи Позивачу та діючи у такий спосіб, як виявилось собі на шкоду). Відтак вклад в спільну господарську діяльність Позивача склав суму у вигляді двох боргових розписок, на суму 16 000,00 дол. США та 18 000,00 дол. США, виключно з метою приховати справжню правову природу договірних відносин між сторонами. Щодо наявності двох розписок датованих одним днем та на однакову суму 16 000,00 дол. США, ОСОБА_2 пояснює тим, що одну розписку переписували, адже в першопочатковому варіанті фраза «Повернення гарантуємо» була відсутня і відповідно на прохання Позивача така нею ОСОБА_2 була переписана так, де фраза "Повернення гарантуємо» була наявна. . Зазначає, що саме позивач запевнив, що некоректно написану розписку він знищить, а правильно написані варіанти пізніше підпише у свого брата ОСОБА_5 , як особи в присутності якої такі нібито складались, але в дійсності на момент написання розписок нікого окрім , як Позивача та Відповідачів не було. Більш того, саме після отримання перших прибутків з ведення бізнесу Позивач і повернув ці розписки Відповідачам, які ОСОБА_2 порвали та були переконані, що отримали назад оригінали і між сторонами немає більше ніяких непорозумінь. З огляду на те, що отримання позову про повернення цих коштів зі плином часу в 6 років для Відповідачів було здивування та розчарування. Відповідачі зазначають, що фактично Позивач вдався до обману, отримуючи протягом 6 років дохід від діяльності, та який після повномасштабного вторгнення впав, відповідно зменшився є ніщо інше як нечесна договірна діяльність.
У поданих додаткових поясненнях ОСОБА_2 зазначає, що на підтвердження правової позиції, що між сторонами було укладено саме договір про спільну діяльність, слугують зокрема: витяги з Реєстру Юридичних осіб, згідно яких Відповідачі є Фізичними особами підприємцями з 2005р., Бухгалтерська звітність за період з 2017року по 2020р., згідно яких здійснювали діяльність отримували прибутки та відповідно сплачували податки, нотаріально завірені заявами свідків, які можуть чітко підтвердити, що в період з 2017р. року Позивач особисто їздив з ними на об`єкти замовників та розвантажував продукцію, спілкувався з замовниками продукції де приймав замовлення як і отримував кошти від реалізованої продукції, тощо.
Також на переконання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 доказом, що між сторонами відсутні боргові зобов`язання у вигляді договорів позики, є та обставина, що Позивач будучи особою уповноваженою на виконання функцій держави зобов`язаний щорічно подавати декларацію про майновий стан, яку ним не було подано в період 2017року (дати оформлення удаваних боргових розписок), в якій містились відомості про наявність боргових зобов`язань на суму 34 000,00 дол США, як і не подавалась інформація про зміни у майновому стані декларанта. Крім цього, зважаючи на задекларований дохід Позивача станом на момент нібито оформлення боргових розписок за 2017 рік склав 85 382,00 грн. заробітної плати та 22 6260,00 грн. допомоги і сукупний дохід Позивача в 2017році склав 107 642,00 грн. Незадекларована була Позивачем і наявність заощаджень еквівалентній сумі 34 000,00 дол США. Тобто у Позивача на 2017р. не було в наявності таких коштів, які ним тепер заявляються у позові як повернення боргу.
Відтак, у додаткових поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазаначають , що позовні вимоги, не підлягають до задоволення через їх безпідставність, а подання позову через 6 років після досягнення усіх домовленостей, щодо здійснення спільної господарської діяльності та отримання Позивачем відповідного прибутку, є ніщо інше, як суперечлива поведінка Позивача, яка не відповідає його попереднім заявам і Відповідачі, як інша сторона цих договірних відносин, яка діяла явно собі на шкоду, розумно покладалась на чесність та добросовісність Позивача при укладені саме у такий спосіб, шляхом приховування одного правочину іншим, не може в результаті нести відповідальність, а Позивач отримувати переваги від своєї непослідовності та недоброчесної поведінки.
16.11.2023 року від представника позивача адвоката Сочки В.І. до суду надійшли письмові заперечення , у яких останній стверджує, що подані пояснення Відповідачів суперечать матеріальному та процесуальному законодавству, оскільки такі змінюють заперечення проти позову викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того вважає, що під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову відповідач ОСОБА_2 підтвердила отримання грошових коштів у позику від позивача, чим визнала існування боргових зобов`язань перед позивачем. Також зазначає, що грошові кошти надані позивачем в позику відповідачам є грошовими коштами походження з сім`ї позивача, а факт їх декларування чи не декларування жодним чином не впливає на дійсність договорів позики, отримання коштів, істотні умови спільної діяльності. Крім того, на підтвердження своїх доводів відповідач ОСОБА_2 не надає жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували удаваність договорів позики.
Процесуальні рішення по справі:
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 28.08.2023 року вжито заходи забезпечення позову в межах ціни позову 1829512,99 грн. (один мільйон вісімсот двадцять дев`ять тисяч п`ятсот дванадцять грн. дев`яносто дев`ять коп.). шляхом накладення арешту із забороною відчуження, а саме на нерухоме майно об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) за адресою АДРЕСА_1 , який на праві власності належить відповідачам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2
Ухвалою суду від 17.11.2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Сочки В.І., та витребувано з архіву Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області: справу № 308/748/15-ц за заявою ОСОБА_6 про надання права на шлюб, заінтересовані особи ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Відділ РАЦС по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області; справу № 308/3411/22 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 369 КК України.
Ухвалою суду від 06.09.2024 року застосовано до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908, грн. 40 коп. (дев`ятсот вісім) грн. 40 коп.
Ухвалою суду від 18.11.2024 року частково задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 , призначено по справі комплексну судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою суду від 17.02.2025 року провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 07.03.2025 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Сочка В.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позовну заяву задовольнити з підстав та мотивів наведених у ній.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пачута О.М. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, просили у задоволенні позовної заяви відмовити через удаваність правочину, оскільки, підписуючи вказані розписки сторони мали на меті укласти саме договір про спільну господарську діяльність, а не позику коштів в такому розмірі, що вказано у розписках.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Мигальчич Л.А. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, просили у задоволенні позовної заяви відмовити з наведених у відзиві на позовну заяву підстав, через удаваність укладеного правочину, оскільки, підписуючи вказані розписки від 01.09.2017 року сторони мали на меті укласти саме договір про спільну господарську діяльність , а не позику коштів .
Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
У судовому засіданні також були допитані свідки, а саме:
Свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснив, що тривалий час працює у ФОП ОСОБА_1 найманим працівником та є бригадиром. Показав, що ФОП ОСОБА_1 знаходиться в с. Сюрте, Ужгородського району. Свідок показав, що з ОСОБА_1 знайомий більше двадцяти років. і саме у 2017 році ОСОБА_1 представив йому ОСОБА_3 , як співробітника (начальника) Свідок зазначив, що у подальшому, постійно бачив ОСОБА_10 на території фірми, де також знаходилися транспортні засоби останнього, які використовувалися у діяльності фірми. ОСОБА_9 також зазначив, що йому відомо зі слів ОСОБА_1 , що ОСОБА_3 викупив частку у фірмі у ОСОБА_11 . Щодо обставин надання ОСОБА_3 позики ОСОБА_1 та ОСОБА_2 йому нічого не відомо та додатково нічого пояснити суду з цього приводу не може.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пояснила, що є кумою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та у 2017 році була на святкуванні дня народження ОСОБА_1 і там познайомилася з ОСОБА_3 (позивачем) .Пояснила, що зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що ОСОБА_1 займається виготовленням бруківки, а ОСОБА_3 вкладатиме кошти у бізнес . Однак, з приводу позики коштів ОСОБА_3 їй нічого не відомо і суду повідомити нічого не може.
Свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у судовому засіданні пояснила, що вона є донькою відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначила, що восени 2017 року вона познайомилася з ОСОБА_3 (позивачем), як партнером ОСОБА_1 по бізнесу і з того часу кожного дня ОСОБА_3 приїжджав на фірму в с. Сюрте, Ужгородського району. Показала, що під час укладання розписок 01.09.2027 року не була присутня і повідомити нічого не може.
Свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у судовому засіданні також пояснив, що працює у ФОП ОСОБА_1 тривалий час. і час від часу бачив ОСОБА_3 на території піприємства в АДРЕСА_2 та чув від ОСОБА_1 , що вони з ОСОБА_3 партнери по бізнесу. Щодо обставин передачі ОСОБА_3 грошових коштів у позику ОСОБА_1 та ОСОБА_2 йому нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у судовому засіданні пояснив, що є власником фермерського господарства, яке розташовано неподалік в Ужгородському районі та з 2020 року бачив ОСОБА_3 (позивача) на території фірми ФОП ОСОБА_1 в с. Сюрте, Ужгородського району. Щодо обставин передачі ОСОБА_3 грошових коштів у позику ОСОБА_1 та ОСОБА_2 йому нічого не відомо.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 пояснив, що він є фізичною особою-підприємцем та постійним постачальником продукції безпосередньо ФОП ОСОБА_1 починаючи приблизно з 2007 року. Свідок вказав, що у 2017 році ФОП ОСОБА_1 представив йому ОСОБА_3 , як свого компаньйона, з яким вони разом ведуть спільну діяльність. Зазначив, що ОСОБА_3 , як компаньйон ФОП ОСОБА_1 , постійно отримував продукцію та робив замовлення. Однак, з приводу отримання позики та підписання розписок йому нічого не відомо.
До матеріалів справи також долучено копію нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_16 від 25.10.2025 року № 427, яка містить обставини аналогічного змісту.
Свідок ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у судовому засіданні також пояснив, що є приватним підприємцем, сфера діяльності перевізник. Свідок вказав, що перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 познайомився у ОСОБА_1 на дні народженні у 2017 році. Поазав, що зі слів знайомих чув, що ОСОБА_3 позичав ОСОБА_1 грошові кошти. Однак, присутнім під час отримання коштів не був та пояснити нічого не може.
Свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , у судовому засіданні пояснив, що є кумом ОСОБА_3 та у минулому 2017 році працювали разом з останнім в Державній екологічній інспекції у Закарпатській області. Зазначив, що з приводу здіййснення підприємницької діяльності ОСОБА_3 нічого йому невідомо та поснити нічого не може.
Також до матеріалів справи були долучені копії нотаріально засвідчених заяв гр. ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_3 від 25.10.2023 року № 1721, гр. ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_4 від 25.10.2023 року № 1722, згідно з якими останні заявили бажання підтвердити обставини щодо спільного ведення господарської діяльності між гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які їм відомі.
Зокрема , як встановлено з письмової заяви від 25.10.2023 р. ОСОБА_20 повідомив, що працює найманим працівником у ОСОБА_1 , місце ведення господарської діяльності (база) в АДРЕСА_3 на посаді різноробочого у період з 2017 року по 2023 рік був очевидцем того, як ОСОБА_3 починаючи приблизно з 2017 року (точного часу не пам`ятає), був представлений, як новий співробітник з ОСОБА_1 та планував здійснення діяльності. Йому були надані від території бази ключі, міг вільно заходити туди в будь-який час, приймав замовлення від потенційних покупців на бруківку, отримував гроші за продукцію, виплачував заробітну плату, тримав власний вантажний транспорт на території бази, а саме Камаз д/н НОМЕР_5 , який прцівники використовували для доставки продукції та як і для завезення необхідного матеріалу для виготовлення продукції, неодноразово з прцівниками особисто їздив до замовників на обміри або контролював їхню роботу, чи то по погрузці матеріалів, чи то приймання робіт, і обов`язково був присутнім при розрахунках з покупцями, адже гроші за виконану роботу, як і розрахунок за доставлену продукцію отримував сам особисто. Кожної суботи проводив ревізію, перераховував всі залишки товару і вносив все в зошит. У ОСОБА_20 не виникало ніяких сумнівів, що ОСОБА_3 є керівником і займається веденням бізнесу із ОСОБА_1 саме як компаньйон. У заяві також зазначено, що зміст ст. 384 Кримінального Кодексу України ОСОБА_20 зрозумілий та відомий.
У свою чергу, ОСОБА_21 у поданій до суду заяві від 25. 10.2023року зазначив обставини аналогічного змісту.
З дослідженої в судовому засіданні письмової заяви від 13.05.2024р. ОСОБА_3 , 2000 року народження, зазначив, що 01.09.2017 року його батько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , надав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позику у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що було оформлено трьома борговими розписками на суми - 16 000 доларів США, 18 000 доларів США та 16 000 доларів США. Як йому відомо, передача ОСОБА_3 1971 р.н. грошових коштів у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювалась саме як позика. ОСОБА_3 1971 р.н., під час перебування на державній службі підприємницькою: діяльністю не займався.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Окрім цього, 01.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_5 , отримали у ОСОБА_3 позику в сумі 16 000,00 доларів США, про що написана розписка.
Також, 01.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяли у ОСОБА_3 позику в сумі 18 000,00 доларів США, повернення яких гарантували в присутності ОСОБА_5 , про що написана розписка.
Оригінали розписок від 01.09.2017 року були долучені до матеріалів справи та оглянуті судом у судовому засіданні.
Зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не заперечили того факту , що станніми надавались та підписувались власноручно такі розписки 01.09.2017року .
Окрім зазначеного вище, висновком експерта за результатами проведення судової комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів № 5257-Е від 10.02.2025 року встановлено, що рукописні записки (текст) і підписи на трьох аркушах розписок від 01.09.2017 року виконані пишучим приладом, а саме кульковою ручкою, спорядженої пастою синього кольору. По тексту трьох розписок від 01.09.2017 року поодиноко спостерігаються виправлення літер і цифр, що є характерними для почерку ОСОБА_2 (подібні виправлення наявні у зразках почерку ОСОБА_2 ). Які-небудь зміни (дописи, змивання, підчистки, тощо) у першопочатковий текст розписок від 01.09.2017 року розписок від 01.09.2017 року із зміною змісту первісних записів не виявлено. Рукописні записи (текст) на розписках, що містяться на трьох аркушах паперу від 01.09.2017 року, виконані ОСОБА_2 . Підписи від імені ОСОБА_1 на розписках, що містяться на трьох аркушах паперу від 01.09.2017 року, виконані ОСОБА_1 .
Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Зокррем, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом частин 1, 2 ст. 207 та частини 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дата її отримання.
Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України зокрема висловлними у Постанові КЦС ВС від 31.01.2024 № 448/852/21 (61-7238св23):, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Як зауважив ВСУ у вказаній вище Постанові , досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зокрема, суд звертає увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Так, у своїй Постанові від 08.07.2019 р. у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд також зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Отже, факт передачі коштів позивачем та отримання їх відповідачами підтверджується наданими відповідними письмовими розписками від 01.09.2017 року (три розписки).
Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у частинах 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.
Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заперечуючи доводи позовних вимог посилаються на те, що кошти за розписками фактично отримані не були, а правочини фактично були укладені для забезпечення домовленості про здійснення спільної господарської діяльності, оскільки, позивач займав посаду в органах державної влади, а укласти офіційний договір про спільну діяльність саме зі сторони Позивача об`єктивні обставини перешкоджали цьому.
Зокрема, на підтвердження вказаних вище доводів відповідачамибуло долучено до матеріалів справи витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з яких слідує, що відповідачі з 2005 року є фізичними особами-підприємцями, вид діяльності ОСОБА_2 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний), вид діяльності ОСОБА_1 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 23.61 виготовлення виробів з бетону для будівництва; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Також з досліджених судом витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що позивач ОСОБА_3 з 16.10.2020 року значиться зареєстрованим як фізична особа-підприємець, вид діяльності: 23.61 виготовлення виробів з бетону для будівництва; 46.13 діяльність посередниківу торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; 52.24 транспортне оброблення вантажів; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.32 надання в оренду будівельних машин і устаткування; 93.29 організування інших видів відпочинку та розваг.
Окрім зазначеного вище , до матеріалів справи також долучені та були досліджені судом довідки про обсяги доходів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 2017-2021 роки.
Так, відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Виходячи із формулювання статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно до роз`яснень, наведених в абзацах 1 і 2 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Тким чином, Відповідач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Оскільки , згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення правочину, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.
Проте, Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не довели належними та допустимими доказами намір сторін укласти договір про спільну діяльність, виникнення за цим договором у сторін прав та обов`язків, що б підтверджувало удаваність договору позики з метою приховання договору про спільну діяльність.
Так, долучені до матеріалів справи та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують тільки ті обставини , що відповідач ОСОБА_1 , як зареєстрована у визначеному законом порядку , як фізична особа підприємець з 2005 року, а позивач ОСОБА_3 з 2020 є фізичними особами-підприємцями, та отримання останніми доходу від підприємницької діяльності за період з 2017 року по 2021 рік.
Однак, вказані вище досліджені в судовому засіданні докази, жодним чином не підтверджують удаваності укладення розписок та позики від 01.09.2017 року, зокрема, що такі письмові розписки надані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були укладені з метою приховання іншого договору договору про спільну діяльність.
Тому, суд вважає, що обставини, викладені у письмових запереченнях ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на позов, не доведені належними та допустимими доказами.
Судом також встановлено, що 18.05.2023 року позивач ОСОБА_3 направив за місцем проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вказаним останніми у боргових розписках, вимоги про повернення позики у відповідному до розписок розмірі, що підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими вимогами, квитанціями про оплату поштового відправлення, накладними описом вкладення у цінний лист. Однак такі листи адресатам доставлені не були та повернуті відправнику.
Як встановлено у судовому засіданні , на час розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 борг не повернули, що не оспорюється і самими відповідачами.
Також не спростовують встановлені судом обставини і доводи відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо відсутності у позивача на момент укладення правочинів відповідного розміру коштів з посиланням на подані ОСОБА_3 щорічні декларації.
Окрім цього, враховуючи наявність у позивача оригіналів трьох боргових розписок, суд не приймає до уваги доводи відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що одну з боргових розписок на суму 16 000,00 доларів США ОСОБА_2 переписувала і були написані тільки дві боргові розписки.
При цьому, суд враховує, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі, настає прострочення кредитора (ст. 545 ЦК України).
Натомість, у разі якщо боргову розписку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 переписували, то відповідачам слід було вимагати від позивача передати їм перший варіант розписки, чого зроблено не було та підтверджень вказаного суду не надано.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами.
Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зокрема, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Таким чином, враховуючи викладене вище , грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів в примусовому порядку.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Суд приймає наведений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, так як іншого розрахунку чи заперечень щодо нього суду не надано.
Отже, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.
Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 , а тому , задовольняє їх в повному обсязі в межах заявлених вимог в сумі 50 000,00 доларів США (п`ятдесят тисяч), 3% відсотки річних від суми заборгованості у розмірі 24,70 долари США (двадцять чотири долари США сімдесят центів), та втрати від інфляції у розмірі 3 долари США (три).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 209, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_3 до відповідача 1: ОСОБА_1 та відповідача 2: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) суму боргу за договорами позики від 01 вересня 2017 року в розмірі 50 000,00 доларів США (п`ятдесят тисяч), 3% відсотки річних від суми заборгованості у розмірі 24,70 долари США (двадцять чотири долари США сімдесят центів), та втрати від інфляції у розмірі 3 долари США (три).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір в розмірі по 6710,00 грн. (шість тисяч сімсот десять) з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач 1: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ).

Відповідач 2: ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_6 ).

Час та дата складання повного тексту рішення 09.06.2025 року о 16 год. 05 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М.Крегул