Справа № 727/1692/25
Провадження № 2/727/751/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гелка А.С.

представника позивача: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.08.2018 року шлюб між ними було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , батьком дитини є ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17.10.2018 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 08.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів та в подальшому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів. Рішенням суду від 30.08.2021 року у справі №727/4601/21 стягнуто з ОСОБА_4 пеню за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 24860 грн. 00 коп.

На даний час вона проживає разом із сином у родичів, проте основне зареєстроване місце проживання їх із сином залишається АДРЕСА_1 .

Батько дитини ОСОБА_4 не цікавиться життям та здоров`ям дитини, фінансово не допомагає, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний, моральний та духовний розвиток.

У своєму висновку від 08.10.2024 року Орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що факти свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків впродовж тривалого часу не знайшло свого підтвердження.

Зазначила, що висновок Органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер і не містить однозначних обставин, які б вказували на відсутність підстав для застосування відносно відповідача такого заходу як позбавлення батьківських прав.

Також вказувала на те, що відповідач ображає її, насміхається над ними із сином, показує поганий приклад для сина. Наразі вони із сином проживають у родичів, оскільки спільно проживати із ОСОБА_4 та його новою дружиною і їх дітьми, яких він привів до спільної квартири було нестерпним. Батько не цікавиться життям сина, не вітає його з днем народження та святами, не спілкується із ним, принижує її на очах сина, погрожує. Позивач вимушена була постійно звертатись до поліції у зв`язку з постійними конфліктами, які між ними виникають.

Зважаючи на наведене, вважає, що наявні підстави у відповідності до п.2 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 17.02.2025 року провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача було подано відзиву на позов. Згідно поданого відзиву, відповідач позов не визнає. Вказувала на те, що батько не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 завжди намагався піклуватися про спільного сина, проте позивач почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Твердження ОСОБА_2 про наявність заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.01.2025 року у розмірі 35008 грн. 63 коп. не відповідає дійсності, оскільки станом на 03.01.2025 року розмір заборгованість складає 3420 грн. 31 коп.

Вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав безпідставними та такими, що суперечать вимогам закону.

Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.04.2025 року строк підготовчого провадження у справі було продовжено на тридцять днів.

Ухвалою суду від 08.05.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що після розірвання шлюбу із відповідачем ОСОБА_4 у них склались конфліктні відносини. Відповідач із сином не спілкується та не приймає участь у його житті. Навпаки, вчиняє психологічне насильство відносно сина, заважав йому навчатися, ображав. Неповнолітній ОСОБА_6 не бажає, щоб у його документах ОСОБА_4 значився батьком. Вона вимушена була водити сина на заняття з психологом, оскільки той був дуже пригніченим. Просила позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, а тому вважає, що наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Зазначив, що відповідач має громадянство України, двох дітей від другого шлюбу та заперечує проти позбавлення батьківських прав виключно з метою ухилення від мобілізації. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти заявлених позовних вимог. Пояснила суду, що позивач чинить батьку перешкоди у спілкуванні з сином. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина та виконує свої батьківські обов`язки. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що відповідач його батько. Після розірвання шлюбу між батьками вони із батьком перестали спілкуватись. На момент розірвання шлюбу йому виповнилось сім років. З того часу відповідач не цікавиться його життям, не спілкується із ним, у нього немає приємних спогадів про батька. У їх спільній квартирі він не міг спокійно навчатися, харчуватися, оскільки батько йому заважав, кричав, що син йому не потрібний. Він не сприймає відповідача як батька та не хоче із ним спілкуватися. За останній рік відповідач не намагався спілкуватися із ним. Також зазначив, що батько у присутності поліції із ним спілкується гарно, проте коли вони йдуть каже, він йому не потрібний. Відповідач ображає його, бачачи на вулиці навіть не вітається із ним. Просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно нього.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що проживає по сусідству із родиною ОСОБА_8 з 2012 року та є головою ОСББ будинку. Коли подружжя проживало разом позивач була взірцевою матір`ю та займалась дітьми. Після того, як вони розійшлись, почались постійні сварки, до них додому регулярно приїздила поліція. Відповідач тиснув на дитину, грубо розмовляв із сином, дитина боялась залишатись із ним в одній квартирі. Батько ОСОБА_4 створив їм нестерпні умови проживання в спільній квартирі, не давав можливості навіть приготувати їжу. Відповідач із хлопчиком не спілкується, дитина його боїться.

Представник третьої особи Служби у справах дітей ЧМР у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності з урахуванням висновку Служби по суті спору.

Заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками згідно копії свідоцтва про народження зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 (а.с.14).

Батьки дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.08.2018 року шлюб між ними було розірвано (а.с.12).

Неповнолітній ОСОБА_5 після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати разом із матір`ю. Зазначену обставину відповідач не заперечував (а.с.17).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17.10.2018 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 08.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-19).

Рішенням суду від 30.08.2021 року у справі №727/4601/21 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 14470 грн. 00 коп. (а.с.30-35).

Також, рішенням суду від 20.09.2023 року у справі №727/5736/23 з ОСОБА_4 повторно стягнуто на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 24680 грн. 00 коп. (а.с.36-40).

Із дослідженого судом розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_2, складеного Другим ВДВС у м.Чернівці ЗМУМЮ встановлено, що станом на травень 2024 року у ОСОБА_4 була наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 35008 грн. 63 коп. (а.с.41).

Судом також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 навчається в Чернівецькому ліцеї №20. Як видно із характеристики Чернівецького ліцею №20, хлопець вихований, дисциплінований, самостійний та відповідальний. Батьки учня розлучені. ОСОБА_6 виховує тільки мати ОСОБА_2 , яка допомагає та підтримує його у навчання, цікавиться про його успіхи у класного керівника. Всі важливі фізіологічні потреби в їжі, одязі, всебічному розвитку сина лежать фінансово на матері. Батько ОСОБА_4 зовсім не займається вихованням сина. Жодного разу за чотири роки не цікавився навчанням ОСОБА_6 . Під час тотального карантину, коли була тільки дистанційна форма навчання, дитина змушена була навчатися в холодну пору на лоджії, оскільки батько заважав навмисно коли дистанційно проводились уроки. Час від часу учень приходив у кабінет ліцею під час каратнтину, щоб спокійно навчатися онлайн (а.с.43).

Відповідно до довідки школи боксу №3 від 26.01.2024 року ОСОБА_5 займається в секції боксу «ОДЮСШ» з 01.10.2022 року по теперішній час. Приводить та забирає дитину мати - ОСОБА_2 . Батько дитини ОСОБА_4 жодного разу не був присутній на заняттях секції та інтересу щодо спортивних вподобань сина не виявляє (а.с.46). За час відвідування школи хлопець зарекомендував себе позитивно, приймає активну участь у змаганнях, має багато нагород та займає призові місця (а.с.47).

Також встановлено, що дитина ОСОБА_5 перебуває на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка», декларація укладена з лікарем-педіатром ОСОБА_9 . За медичною допомогою в КНП «Міська дитяча поліклініка» з дитиною звертається мати ОСОБА_2 (а.с.48).

Із дослідженої судом інформації про результати психологічного обстеження ОСОБА_5 №57 від 31.03.2022 року, від 06.02.2024 року № 27 вбачається, що хлопчик своєю сім`єю вважає маму, старшого брата та сестру. Батька ОСОБА_4 він не включив до свого близького оточення. Такий вибір вказує на відсутність у дитини емоційного контакту з батьком. Його ніби немає у внутрішньому світі дитини або наявність у дитини несвідомих негативних почуттів до батька, які він сприймає заборонені, тобто це своєрідна реакція протесту. При виконанні інших завдань проявляється бажання дитини уникати контактування з батьком, потребу в емоційному захисті з боку матері, так як за результатами діагностики мама є значущою фігурою в житті дитини (а.с.49-52).

Однак, висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №710/20 від 08.10.2024 року, з метою соціального захисту неповнолітнього ОСОБА_6 , визнано за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що факти свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків впродовж тривалого часу не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні (а.с.55-56).

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями ст.5 Сімейного кодексу України передбачено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України регламентовано, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції з метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Згідно ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст.164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Розглядаючи аргументи позивача щодо наявності підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дитини на підставі п.2 ч.1 ст.164 Кодексу, суд враховує таке:

Між батьками дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з часу розірвання шлюбу з серпня 2018 року склались конфліктні відносини. На момент розірвання шлюбу дитині було вісім років. Факти розлучення батьків за ініціативою батька та неприязні відносини, що між ними склались, безумовно вплинули на малолітню дитини та психологічно травмували її.

У подальшому, відповідач повторно одружився. На даний час у нього є ще двоє малолітніх дітей від другого шлюбу.

Із дослідженого судом розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_2, складеного Другим ВДВС у м.Чернівці ЗМУМЮ станом на 23.04.2025 року встановлено, що станом на березень 2025 року у ОСОБА_4 фактично відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина (а.с.114).

Аргументи представника позивача щодо вчинення домашнього насильства відповідачем відносно позивача та неповнолітнього суд відхиляє, оскільки у постанові Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.11.2021 року зазначено, що ОСОБА_4 вчинив словесний конфлікт із сином своєї колишньої дружини, тобто не їхнім спільним сином ОСОБА_5 (а.с.58). Наявність конфліктних відносин між колишнім подружжям не заперечується учасними справи та не є предметом судового розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні запевнила суд, що відповідач бажає спілкуватись із сином, проте мати налаштовує його проти нього.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключнийі надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі№ 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17,від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 рокуу справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/1, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що неє неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява№ 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

У даному спорі суд враховує, що Органом опіки та піклування, відповідно до висновку №710/20 від 08.10.2024 року, не було встановлено фактів свідомого, винного ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом тривалого часу (а.с.55-56).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2024 року в справі № 722/225/23 (провадження № 61-248св24), зазначено, що «67. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У межах даного спору судом було допитано дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не бажає, щоб у його свідоцтві про народження відповідач був зазначений як батько. На даний час між ними склались конфліктні неприязні відносини.

Проте, суд враховує, що викладена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу неповнолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

При цьому, суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батьків, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьківу кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Судом було досліджено відеозапис, наданий представником позивача, на якому зафіксовано сварку ОСОБА_4 із колишньою дружиною ОСОБА_2 та неповнолітнім сином ОСОБА_5 . Під час зазначеної сварки відповідач проявляє агресію та не стриманість по відношенню до свого неповнолітнього сина.

Однак, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи немає доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, неможливість змінити поведінку батька у кращу сторону.

Суд встановив, що відповідач дійсно не приймає участі у вихованні дитини через виниклі неприязні відносини між ним та матір`ю дитини у зв`язку з тим, що він створив іншу сім`ю, недостатньо вживає заходів до нормалізації їх відносин,проте ОСОБА_4 досі не втратив інтересу до дитини та має намір налагодити із ним відносини. Не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав відповідача довідки з навчального закладу та медичних установ, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитни і не розкривають усіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання позивача лише на заборгованість зі сплати аліментів, як підставу позбавлення батьківських прав відповідача, є необґрунтованим. Стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та вказує на спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Верховний Суд у своїх правових позиціях зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, постанова Верховного Суду провадження № 61-2175св20, від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18, провадження № 61-7195св20 та ін.).

Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

З урахуванням встановлених обставин справи, поведінки обох батьків, між якими існує особистісний конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з батьками та збереження зв`язків із ними обома, заперечення ОСОБА_4 проти позбавлення батьківських прав й бажання брати участь у вихованні дитини, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Позивач при розгляді спору не довела суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.

Водночас суд визнає за необхідне попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідачу раніше не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, що на думку суду спонукатиме його до вжиття реальних заходів для налагодження відносин із неповнолітнім сином. Натомість, позиція останнього при розгляді спору свідчить про небайдужість та інтерес батька до дитини, бажання брати участь у її житті.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.7,19,141, 150, 155, 164, 166 Сімейного кодексу України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), проживаючого за адресою АДРЕСА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Виконавчий комітет Чернівецької міської ради (), як орган опіки та піклування, обов`язок контролю за виконанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських обов`язків щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 08.07.2025 року.

Суддя Одовічен Я.В.