ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1145/25 Номер провадження 22-ц/814/1826/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар:Грицак А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2025 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В поданій до суду позовній заяві просив встановити порядок користування земельною ділянкою площею 514 кв.м. , кадастровий номер :14:004:0350, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно додатку № 3 висновку експерта № 87 від 15.11.2023.

Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження в справі в порядку цивільного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В апеляційному порядку ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скаржник вказує , що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та з невірним застосуванням законодавства.

Зазначає , що на час розгляду справи №552/7411/23 , між сторонами в період до червня 2024 року спору фактично не існувало , тому суд і відмовив в задоволенні позову в цій частині, однак через деякий час , починаючи з липня 2024 року ОСОБА_2 почала порушувати фактичний порядок користування земельною ділянкою , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . А саме : самостійно господарює на частині земельної ділянки , яка є у фактичному користуванні ОСОБА_1 користується нею, залишає та зберігає свої речі, а також чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Апелянт посилається на те, що позов подано з нових підстав та за інший проміжок часу , які не існували на момент подачі зустрічної позовної заяви у справі №552/7411/23.

Зважаючи на вказане, скаржник просить скасувати ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції керувався тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2024 в справі № 552/7411/23, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування зазначеною земельною ділянкою відмовлено. Тобто, є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, із положень п. 2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з слідуючого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Необхідність застосування вказаної норми права зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові від 9 вересня 2020 року у справі № 520/18820/19 (провадження № 61-2294св20) Верховний Суд дійшов висновку про те, що критеріями відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є: наявна тотожність спірних правовідносин (спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у різних цивільних справах) та судове рішення по тотожній справі, що набрало законної сили.

При цьому критерій тотожності підлягає оцінці тільки після набрання відповідним рішенням законної сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 03.06.2024 справа №552/7411/23 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 319/514 часток земельної ділянки площею 514 кв.м, кадастровий номер: :14:004:0350, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині позов залишено без задоволення, рішення суду набрало законної сили на час повторного звернення до суду ОСОБА_1 .

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ст. 88 ЗК України).

У справі на яку посилається суд першої інстанції, як на підставу для відмови у відкритті провадження , суд вказав , що між сторонами співвласниками вказаної земельної ділянки вже склався порядок користування. Тому відсутні підстави для визначення цього ж порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що у даній справі та у справі № 552/7411/23 співпадають предмет позову та склад учасників цивільного процесу, однак підстави позову є різним, оскільки попередньо підставою звернення із позовом було визнання права власності на частку земельної ділянки, наразі ж підставою позову є недосягнення між сторонами згоди у користуванні земельною ділянкою, що є у їх спільній частковій власності.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 , 368 , 374 , 379, 381 - 384 ЦПК України,суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 14 лютого 2025 року скасувати.

Справу № 552/1145/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов