Справа № 950/1394/24
Номер провадження 2/950/46/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

02 липня 2025 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Лєсній Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів адвоката Стеценка В.М.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради, лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: визнати необґрунтованим і незаконним та скасувати рішення лікаря-психіатра ОСОБА_2 , викладене в медичній довідці 2 Серія ААН № 641293 від 09.10.2023 - протипоказані роботи з використанням зброї; визнати недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену лікарем психіатром ОСОБА_2 у медичній довідці 2 Серія ААН № 641293 від 09.10.2023, а саме: «Протипоказані роботи з використанням зброї»; стягнути з КНП «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що у жовтні 2023 при проходженні медичної комісії на отримання дозволу на зберігання та носіння зброї лікар-психіатр КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради Рева В.М., посилаючись на попередні звернення позивача у 2018 - 2019 роках до нього як до лікаря-психіатра, визнав його непридатним до роботи зі зброєю та видав відповідну довідку 2 Серія ААН № 641293 від 09.10.2023.

Такий висновок він вважає необґрунтованим, оскільки лікар не обґрунтував і не повідомив, як і чим саме звернення у 2018 - 2019 роках унеможливлюють виконувати роботи із зброєю у 2023 році, не назвав всі побоювання і негативні наслідки, які можуть трапитися від перебування в нього зброї, достовірно знаючи при цьому, що з квітня 2022 року йому офіційно видали автомат з набоями і впродовж 2022 року та 10 місяців 2023 року, в тому числі й на момент проходження психіатричного огляду, він виконував роботи зі зброєю, чергуючи на блокпосту та до цього у березні 2023 року висновком цього ж лікаря-психіатра був визнаний придатним до військової служби і роботи зі зброєю.

Позивач вважає, що при обстеженні 09.10.2024 лікар-психіатр ОСОБА_2 не виявив у нього жодних психічних розладів та без наявності підтверджених психічних розладів прийняв необґрунтоване і незаконне рішення, яке порушує його права, свободи та законні інтереси.

Медична довідка 2 Серія ААН № 641293 від 09.10.2023 р. містить завідомо недостовірну інформацію, яка ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, завдала моральної шкоди.

ОСОБА_1 вважає, що лікар-психіатр ОСОБА_2 умисно та усвідомлено, фактично визнав його психічно хворим не маючи на це законних підстав і зробив це умисно та усвідомлено з метою зганьбити його честь, гідність і ділову репутацію в очах добровольців, оскільки лише йому одному із 150 осіб добровольчого формування, психіатр відмовив у наданні дозволу на зброю. Оскаржуване рішення фактично впливає на перебування позивача в рядах добровольців і ЗСУ, унеможливило реалізацію його життєвих планів.

Викладена в медичній довідці інформація є завідомо недостовірною, яка усвідомлено вигадана відповідачем для умисного спричинення йому шкоди. Цю неправду лікар ОСОБА_2 поширив у голос позивачеві та медсестрі, яка потім реєструвала медичну довідку в журналі для реєстрації медичних документів. З часом інформація про заборону робіт з використанням зброї стала предметом дослідження на її законність керівництвом лікарні, тобто була поширена невизначеному колу осіб.

Завдана ОСОБА_1 моральна шкода виразилась в його душевних стражданнях, спричинених протиправними діями та рішеннями відповідача, які призвели до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, до неможливості реалізувати свої права і тривалий час перешкоджають йому здійснювати подальші життєві плани, змушує позивача до здійснення додаткових зусиль щодо організації свого життя. Внаслідок дій лікаря-психіатра ОСОБА_2 він відчув біль, тривогу, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність подальшого життя.

Поширенням недостовірної інформації відповідач умисно завдав шкоди його немайновим інтересам, усвідомлено і цілеспрямовано зганьбив його гідність, честь та ділову репутацію.

Спричинену шкоду ОСОБА_1 оцінюю в 50000 грн., що на його думку є розумним, справедливим та мінімальним розміром для відшкодування душевних страждань і таку шкоду просить покласти на КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради.

У відзиві на позовну заву (а.с. 35-36) представник КНП «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради послався на те, що відповідач не визнає пред`явлені позовні вимоги до лікарні. Вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки така шкода позивачу працівником закладу завдана не була. У даному випадку позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту завдання шкоди його немайновим інтересам. В цілому позивач обґрунтовує свої вимоги посилаючись на загальні засади цивільного судочинства, без наведення конкретних фактів, які б підтверджували спричинення йому такої шкоди. Також зазначає, що заявлена сума моральної шкоди нічим не обґрунтована, а відповідно не може бети стягнута на користь позивача.

Лікар-психіатр КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради Рева В.М. у своєму відзиві на позовну заву, запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву та особистих письмових поясненнях (а.с. 40, 50, 72-74) також просив ОСОБА_1 у позові відмовити та зазначив, що медична довідка Серії ААН № 641293 від 09.10.2023 року не є рішенням лікаря, і не може бути предметом оскарження в даному провадженні. Він особисто не розповсюджував жодну інформацію про стан здоров`я позивача та вважає, що надання довідки особі, яка звертається до лікаря, в розумінні вимог Закону України «Про захист персональних даних» не є розповсюдженням інформації, яка знаходиться в амбулаторній карті цієї особи.

Додає, що 13.03.2023 під час проходження медичної комісії ОСОБА_1 дійсно було визнано придатним до служби ЗСУ. Однак у медичному висновку була зроблена відмітка з вказівкою ст. 17 пункт г, яка вказує на наявність у нього психічних розладів. При цьому ОСОБА_1 було роз`яснено, що визнання його придатним до проходження служби у ЗСУ не є дозволом на користування зброєю, а лише дає дозвіл на проходження служби. При цьому питання про порядок проходження такої служби та можливість користування зброєю вирішується безпосередньо у військовій частині. Також йому роз`яснено, що питання про придатність особи до служби в ЗСУ та питання про надання дозволу на користування зброєю регламентовано різними наказами. Тобто, в разі, коли в нього виникне бажання на отримання дозволу на користування зброєю, йому обов`язково необхідно пройти додаткове обстеження. З даного приводу мається відповідний запис у амбулаторній картці.

09.10.2023 ОСОБА_1 прийшов на прийом для отримання довідки на допуск до користування зброєю і йому було роз`яснено, що з урахуванням його періодичних звернень до лікаря-психіатра, згідно Постанови КМУ від 10.05.2022 № 577 Про затвердження переліку медичних психіатричних протипоказань, щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих, останньому протипоказано користуватися зброєю. Так як позивач не погодився, то було видано направлення на ЛКК в м. Суми для вирішення даного питання, що передбачено наказом МОЗ України від 18.04.2022 № 651 Про затвердження Порядку проведення попередніх, періодичних та позачергових психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин пункт 7 та пункт 9, про що є запис у медичній документації ОСОБА_1 .

Звертає увагу й на те, що ні він, ні медична сестра кабінету нікому не розголошували результати огляду, а доводи ОСОБА_1 про протилежне є лише його припущеннями та безпідставними звинуваченнями.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві, відповіді на відзиви відповідачів та письмових поясненнях по суті справи.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на доводи КНП «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради та лікара-психіатра КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради Реви В.М., викладені у відзивах та письмових поясненнях, доданих до матеріалів справи. Вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю за необґрунтованістю.

Свідок ОСОБА_2 , допитаний у судовому засіданні, показав, що працює на посаді лікаря-психіатра Лебединської ЦРЛ з серпня 2000 року. 09.10.2023 до нього звернувся ОСОБА_1 за отриманням дозволу на користування зброєю. Він відмовив йому у цьому бо раніше з його боку були факти звернень до лікаря-психіатра та роз`яснив позивачеві про необхідність звернення до ЛКК м. Суми, пославшись на постанову КМУ від 10.05.2022 № 577. При їхній розмові була присутня медична сестра, місцем роботи якої є медичний кабінет лікаря-психіатра № 41 лікарні. Інших сторонніх осіб при цьому не було. У медичній картці ОСОБА_1 були зроблені відповідні записи. Маючи факти попередніх звернень ОСОБА_1 , відповідно до вимог зазначеної постанови, він не мав права надати останньому дозвіл на роботу зі зброєю та направив на комісійний огляд. Оскільки в м. Лебедині такої комісії немає, позивачеві роз`яснено про необхідність звернення до ЛКК м. Суми.

Свідок ОСОБА_3 , допитаний у судовому засіданні, показав, що з 16.04.2022 він є командиром добровольчого формування Лебединської територіальної громади. ОСОБА_1 проходив військову службу в складі даного формування з весни 2022 року і порушень несення служби з його боку зафіксовано не було. Станом на весну 2022 року надання зброї членам формування допускалося без відповідних довідок. Пізніше, коли саме не пам`ятає, постало питання про надання медичних довідок для поводження зі зброєю згідно вимог чинного законодавства. Міська територіальна громада для проходження медичної комісії виділяла кошти і готувались відповідні списки, в яких був і ОСОБА_1 , але він комісію в подальшому не пройшов, а до несення служби без відповідного висновку члени формування не допускаються. У зв`язку з цим 30.11.2023 з ОСОБА_1 контракт було припинено.

Заслухавши доводи позивача та представника відповідачів, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що з весни 2022 року ОСОБА_1 проходив службу в складі добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено з показів свідка ОСОБА_3 та характеристики позивача (а.с 23).

У зв`язку з тим, що дана служба передбачає виконання робіт з використанням зброї, він був направлений на медичний огляд для отримання дозволу на поводження зі зброєю.

09.10.2023 лікарем-психіатром КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради Ревою В.М. видано ОСОБА_1 медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів 2 Серія ААН № 641293, згідно якої позивачеві встановлено протипоказання до роботи з використанням зброї (а.с. 7).

З таким висновком лікаря позивач не погоджується й вважає необґрунтованим і незаконним та таким, що підлягає скасуванню рішення лікаря-психіатра ОСОБА_2 , викладене у зазначеній медичній довідці, а також недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену останнім.

Як зазначає позивач, поширення інформації про заборону робіт з використанням зброї полягає у тому, що про це стало відомо його колегам з ДФТГ, медичній сестрі, яка 09.10.2023 була присутня при огляді, а також з часом ця інформація стала предметом дослідження на її законність керівництвом лікарні, тобто була поширена невизначеному колу осіб.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просить його вимоги задовольнити та стягнути з КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради понесену ним моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Однак, з такими доводами позивача суд погодитися не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади є Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 № 1489-III.

Частинами 2, 4 ст. 9 даного Закону визначено, що з метою встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров`я вона підлягає обов`язковому попередньому (перед початком діяльності) та періодичним (у процесі діяльності) психіатричним оглядам, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, або позачерговим (у процесі діяльності) у випадку виникнення психічного розладу в проміжок часу між оглядами. Порядок проведення попередніх, періодичних та позачергових психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 577, усі форми психічних розладів, зокрема спричинені вживанням психоактивних речовин, є медичним психіатричним протипоказанням щодо виконання таких видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих, зокрема, працівники, які для виконання своїх професійних завдань і обов`язків або діяльності повинні мати дозвіл на право придбання, зберігання, носіння, перевезення і використання зброї, зокрема мисливської, газової та травматичної, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів.

Згідно з п. 2 Порядку проведення попередніх, періодичних та позачергових психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.04.2022 № 651 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) попередній, періодичний та позачерговий психіатричні огляди, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин (далі - Огляд) проводяться лікарем-психіатром у закладі з надання психіатричної допомоги будь-якої організаційно-правової форми, або фізичними особами - підприємцями, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та забезпечують на її підставі медичне обслуговування населення, безпосередньо пов`язане з наданням психіатричної допомоги. Огляд проводиться лікарем-психіатром, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Попередній психіатричний огляд проводиться під час прийняття на роботу, періодичний психіатричний огляд проводиться щорічно, позачерговий психіатричний огляд - на вимогу роботодавця у випадку виникнення психічного розладу в проміжок часу між оглядами.

Метою проведення Огляду є встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров`я (п. 3 Порядку).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради з метою отримання довідки про показання до роботи з використанням зброї та пройшов відповідний психіатричний огляд.

З врахуванням положень Порядку від 18.04.2022 № 651, а також Переліку від 10.05.2022 № 577 за наслідками огляду лікарем-психіатром КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради Ревою В.М. прийнято рішення, що роботи з використанням зброї позивачеві протипоказані.

При огляді позивача та прийнятті рішення про встановлення зазначених обмежень відповідачем бралися до уваги відомості, якими володів сам лікар, а саме факти періодичних звернень ОСОБА_1 до лікаря-психіатра за медичною допомогою, а також наявна медична документація останнього.

Позивач дані обставини не оспорив та як у своїй позовній заяві, так і у судовому засіданні підтвердив, що у 2018-2019 роках він дійсно звертався до лікаря-психіатра ОСОБА_2 за медичною допомогою.

При цьому суд не може погодитися з посиланнями ОСОБА_1 про те, що лікар не виявив у нього жодних психічних розладів на час огляду та не обґрунтував і не повідомив, як і чим саме звернення у 2018 - 2019 роках до лікаря-психіатра унеможливлювали виконання роботи із зброєю у 2023 році, не назвав всі побоювання і негативні наслідки, які можуть трапитися від перебування в нього зброї, оскільки лікар-психіатр наділений правом та може при прийнятті свого рішення враховувати дані попередніх звернень особи за психіатричною допомогою.

Так, відповідно до п. 7 Порядку № 651 під час проведення Огляду лікар-психіатр може враховувати відомості про звернення особи за психіатричною допомогою до закладів з надання психіатричної допомоги.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 показав, що маючи факти таких звернень до нього, як до лікаря-психіатра, з боку ОСОБА_1 він не мав відповідно до вимог закону права надати останньому дозвіл на роботу зі зброєю.

При цьому ОСОБА_1 було роз`яснено, що у разі його незгоди з прийнятим рішення він має право звернутися до ЛКК м. Суми та видано відповідне направлення на комісійний огляд, про що свідчить запис у медичній документації позивача (а.с. 99).

Пунктом 9 Порядку № 651 установлено, що у разі незгоди особи з результатами Огляду вона може пройти додаткове обстеження амбулаторно або в умовах стаціонару. За результатами додаткового обстеження рішення приймає комісія лікарів-психіатрів.

Втім, позивач такого бажання не виявив, до обласного закладу охорони здоров`я для додаткового обстеження та прийняття рішення комісією лікарів-психіатрів не звернувся.

Так само на спростування висновку психіатричного огляду, проведеного ОСОБА_2 , та прийнятого останнім рішення ОСОБА_1 не заявляв в ході судового розгляду жодних клопотань стосовно дослідження обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, для встановлення яких потребуються спеціальні знання в галузі психіатрії і тим самим він на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами як сторона у справі.

В той же час ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» установлено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, встановлено, що відповідач прийняв оскаржуване рішення відповідно до установленого законом порядку, зважаючи на медичну документацію позивача та його попередні звернення, пов`язані з психічним станом здоров`я, керуючись своїми професійними знаннями, а також у межах своєї компетенції та службових обов`язків. Прийняте рішення роз`яснив ОСОБА_1 та забезпечив останньому право пройти додаткове обстеження у разі незгоди з результатом огляду.

Тому рішення відповідача суд визнає законним й обґрунтованим та жодних підстав для його скасування не вбачає.

При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що рішення лікаря-психіатра не може бути оскаржена, зважаючи на таке.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

У частині 1 статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду.

Відповідно до п. 14 Порядку проведення попередніх, періодичних та позачергових психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, затвердженого Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 18.04.2022 № 651 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) - результати Огляду можуть бути оскаржені у судовому порядку.

У постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 року у справі № 6-2227цс16 вказано, що «положеннями статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів.

Отже, за системним аналізом положень статті 16 ЦК України та статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа або її представник може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу. Інших способів захисту права законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як зазначає позивач, отримання довідки психіатричного огляду йому було необхідно для продовження проходження служби в складі добровольчого формування Лебединської міської територіальної громади № 1. Тобто, право позивача на службу залежить, в тому числі і від стану його здоров`я, а видача відповідачем оспорюваної довідки перешкоджає реалізації ОСОБА_1 цього права.

Оцінюючи належність обраного захисту, суд повинен виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права.

Враховуючи, що оспорюване рішення, яке викладене в довідці лікаря-психіатра про наявність протипоказань до роботи з використанням зброї породжує та змінює права ОСОБА_1 , суд доходе висновку, що позивач обрав належний спосіб захисту.

Ухвалюючи рішення, суд не знаходить обґрунтованими доводи позивача про те чому він вважає рішення лікаря-психіатра та інформацію, викладену у оспорюваній довідці, такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки жодних образ чи принизливих висловлювань медична довідка 2 Серія ААН № 641293 від 09.10.2023 (а.с. 7) не містить.

Документ видано за встановленою формою первинної облікової документації, з викладом відповідного змісту - про проходження особою психіатричного огляду та має виключно посилання на результат огляду, якого дійшов лікар-психіатр, а саме: «Протипоказані роботи з використанням зброї». Жодних діагнозів психічного розладу у довідці, що видавалася позивачеві, вписано відповідачем не було.

Слід відзначити, що п.п. а. п. 5 бланку медичної довідки прямо передбачає можливість внесення лікарем відомостей про психіатричні протипоказання до виконання тих чи інших робіт, про що й було зазначено ОСОБА_2 , виходячи з встановлених протипоказань під час проведеного огляду.

Відносно того, що лікар-психіатр ОСОБА_2 поширив дану інформацію третім особам, зокрема, й працівникам лікарні, то на підтвердження даних фактів ОСОБА_1 не надав і матеріали справи не містять жодних доказів.

В ході судового розгляду позивач визнав, що про заборону виконання робіт зі зброєю та видану йому лікарем-психіатром довідку колег зі складу добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив він сам особисто.

Крім того встановлено, що довідка була видана ОСОБА_1 на руки в кабінеті лікаря-психіатра, з чим погодився в судовому засіданні і сам позивач, а відповідно ОСОБА_2 вона не направлялася та й не могла бути направлена керівництву лікарні.

Доказів на підтвердження того, що лікар в усній формі довів до відома керівництво лікарні про протипоказання для роботи з використанням зброї чи інші відомості, що стосуються стану здоров`я ОСОБА_1 , також не надано.

Так само не заслуговують на увагу доводи про те, що ОСОБА_2 поширив медичні відомості про позивача в голос і це стало відомо медсестрі, яка на той час перебувала в медичному кабінеті, оскільки встановлено, що місцем роботи останньої є медичний кабінет лікаря-психіатра № 41 КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради і в силу своїх посадових обов`язків вона була присутня при огляді ОСОБА_1 . Інших сторонніх осіб при цьому не було.

Зазначена обставина об`єктивно встановлена з показань свідка ОСОБА_2 та ніким і з учасників справи не оспорюється.

Отже про наявні обмеження, встановлені лікарем-психіатром щодо ОСОБА_1 , медичній сестрі медичного кабінету лікаря-психіатра КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради стало відомо у зв`язку виконанням нею службових обов`язків, які вона в свою чергу не може розголошувати.

Так, відповідно до положень Закону України «Про психіатричну допомогу», а саме ст. 6 Закону, якою урегульовано питання конфіденційності відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання психіатричної допомоги, установлено, що медичні працівники, інші фахівці, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, та особи, яким у зв`язку з навчанням або виконанням професійних, службових, громадських чи інших обов`язків стало відомо про наявність у особи психічного розладу, про факти звернення за психіатричною допомогою та лікування у закладі з надання психіатричної допомоги чи про перебування у закладі соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, або спеціальному навчальному закладі, а також інші відомості про стан психічного здоров`я особи, її приватне життя, не можуть розголошувати ці відомості.

Доказів порушень зазначених приписів Закону України «Про психіатричну допомогу» чи то з боку лікаря-психіатра ОСОБА_2 , чи медичної сестри кабінету психіатра КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради не встановлено.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Зважаючи на викладене, суд доходе висновку про недоведеність тих обставин, що рішення лікаря-психіатра та інформація, викладена у виданій ОСОБА_1 медичній довідці 2 Серія ААН № 641293 від 09.10.2023, є такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Так само є недоведеним і те, що ОСОБА_2 поширив інформацію про встановлені позивачеві протипоказання для роботи з використанням зброї, або ж будь-які інші відомості про стан психічного здоров`я ОСОБА_1 , що стали йому відомі при виконанні ним своїх обов`язків медичного працівника лікаря-психіатра.

Протилежний же висновок ґрунтувався б виключно на припущеннях, які в основу свого рішення суд покласти не може.

Відповідно до положень ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зважаючи на те, що неправомірних рішень чи інших дій з боку лікаря-психіатра КНП «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради Реви В.М. чи самого закладу охорони здоров`я відносно ОСОБА_1 вчинено не було, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення на його користь моральної шкоди відсутні.

Таким чином, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України;

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лебединська лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради, лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Лебединська районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської міської ради Реви Віктора Михайловича про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.07.2025.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО