Справа № 233/2089/24
Провадження №2/367/2011/2025
01 липня 2025 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
представника позивача Романюхи Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Ірпені цивільну справу № 233/2089/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОПЕРСЬКА КОМПАНІЯ «АКРОПОЛЬ» про захист прав споживачів,
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, письмових пояснень щодо суті позовних вимог не надавав.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 29 травня 2020 року між ОСОБА_2 (як продавцем) та ОСОБА_1 (як покупцем), надалі разом іменуються сторони, було укладено Попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в строк не пізніше 30 грудня 2021 року укласти договір купівлі продажу (основний договір) квартири, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 у нотаріальній формі та на умовах , визначених цим договором.
Пунктом 3.1 попереднього договору купівлі продажу від 29 травня 2020 року визначено, що об`єктом є квартира АДРЕСА_3 .
Загальна вартість квартири на день укладення договору становить 725 740,00 грн, що на дату підписання договору еквівалентна 27 181,00 дол. США (п.3.2 попереднього договору купівлі продажу).
Вартість 1 кв.м. загальної площі зазначеного об`єкту становить 13 000,00 грн (п.3.3 попереднього договору купівлі продажу).
У разі не укладення основного договору з вини продавця, продавець повертає всі фактично отримані гроші від покупця, за письмовою вимогою покупця, впродовж 60 днів з дати отримання відповідної письмової вимоги від покупця, крім випадків передбачених в п.п.5.4, 5.5 цього договору. Або покупець має право звернутися до суду з вимогою про примушення укласти основний договір, на умовах визначених цим договором (п.5.7. попереднього договору купівлі продажу).
З причин не підписання основного договору, а також затримки здачі квартири в експлуатацію у оговорені договором строки ( не пізніше ІІІ кварталу 2021 року), 07 липня 2022 року ОСОБА_1 направив до ОСОБА_2 та Девелоперської компанії «Акрополь» звернення, яке вручено адресату 12 липня 2022 року з проханням повідомити про очікувані строки відновлення будівельних робіт у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також прогнозовані строки укладення основного договору на яке відповіді від відповідача не отримав ( а.с.30).
23 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з пропозицією до ОСОБА_2 та Девелоперської компанії «Акрополь» про укладення попереднього договору купівлі продажу квартири на новий строк, відповіді на яку також не отримав ( а.с.29).
05 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з вимогою до ОСОБА_2 де зазначив, що використовує своє право на відмову від прийняття виконання зобов`язань продавця та висуває до нього наступні вимоги: у семиденний строк з дня отримання цього листа повернути йому грошові кошти передані продавцю у якості забезпечення оформлення договору купівлі продажу квартири в сумі еквівалентній 21 181,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на день повернення ( а.с.31).
29 грудня 2021 року між ОСОБА_2 (як продавцем) та ОСОБА_1 (як покупцем), надалі разом іменуються сторони, було укладено додаткову угоду до попереднього договору купівлі продажу від 29 травня 2020 року, якої дійшли взаємної згоди про викладення договору у новій редакції. З дати підписання сторонами цієї додаткової угоди попередній договір купівлі продажу від 29 травня 2020 року ( у попередній редакції) втрачає силу. Ця додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами, і є невід`ємною частиною договору.
В новій редакції попереднього договору купівлі продажу, що є додатком до додаткової угоди від 29 грудня 2021 року предметом договору є квартира АДРЕСА_3 .
В підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі продажу ( основного договору), покупець передав, а продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 382 410,00 грн ( п.2.1).
До 10 травня 2021 року покупець зобов`язався передати суму 343 330,00 грн. Ця сума повинна бути сплачена починаючи з 01 червня 2020 року частинами щомісяця з 01 по 10 число поточного місяця розрахунку, самими не менше, ніж 28 611,00 грн ( п.2.2).
Продавець зобов`язується здати об`єкт будівництва до кінця IV кварталу 2023 року.
У разі не укладення основного договору з вини продавця, продавець повертає всі фактично отримані гроші від покупця, за письмовою вимогою покупця, впродовж 30 днів з дати отримання відповідної письмової вимоги від покупця, крім випадків передбачених в п.п.5.4, 5.5 цього договору. Або покупець має право звернутися до суду з вимогою про примушення укласти основний договір, на умовах визначених цим договором (п.5.7. попереднього договору купівлі продажу).
Із додаткової угоди до попереднього договору від 29 травня 2020 року про проведення оплати з пунктом 2.2 попереднього договору ОСОБА_1 за період з 09.06.2020 року по 07.05.2021 року 343 330,00 грн ( а.с.13 зворот).
Оскільки відповідачем попередній договір купівлі продажу квартири у новій редакції також не було виконано в обумовлені договором строки 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 у відповідності до п. 5.7 попереднього договору купівлі продажу квартири, що є додатком до додаткової угоди від 29 грудня 2021 року звернувся з вимогою до ОСОБА_2 про повернення йому грошових коштів ( а.с.35), такаж вимога була направлена ОСОБА_1 і на адресу ТОВ «ДЕВЕЛОПЕРСЬКА КОМПАНІЯ «АКРОПОЛЬ» ( а.с.36-37).
Що стосується невиконання зобов`язань умов Попереднього договору та підстави для повернення коштів, суд зазначає таке.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 635 ЦК України установлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Водночас, на відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
При цьому, суд зауважує, що правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.
Так, судом установлено, що Основний договір купівлі-продажу квартири у строк, визначений Попереднім договором (не пізніше IV кварталу 2023 року), між сторонами не укладено, не погоджено нову дату, а покупець відмовився у подальшому укладати договір купівлі-продажу.
Отже, грошові кошти у сумі, що еквівалентна 27 181,00 дол. США, не є завдатком у розумінні положень ЦК України, а є авансом.
Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
У попередньому договорі врегульовано питання не укладення основного договору у визначений строк як з вини покупця, так і з вини продавця.
З пояснень сторін вбачається, що причиною не укладення основного договору покупець вважає невиконання своїх зобов`язань початок повномасштабного вторгнення та виїзд за кордон.
Оскільки сторони основний договір не був укладений у встановлений попереднім договором строк не пізніше IV кварталу 2023 року, тому всі зобов`язання за ним припинились.
Так, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд встановив, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири, позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна передав відповідачу суму коштів в розмірі еквівалентній 27 181,00 дол. США, як авансовий платіж в рахунок сплати вартості об`єкту нерухомого майна, однак основний договір купівлі-продажу не був укладений, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача внесеного позивачем авансу. Доказів того, що станом не пізніше IV кварталу 2023 року була можливість у відповідача чи позивача укласти основний договір, а позивач ухилявся, матеріали справи не містять.
При цьому, відсутність вини у неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору.
В силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.
Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року в справі № 551/980/19 та від 15 липня 2020 року в справі № 205/5667/16-ц.
Враховуючи наведене суд вважає, що сума, яка названа в попередньому договорі є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти, а тому, порушене право позивача на повернення коштів (авансу) за будь-яких умов підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь переданих/отриманих грошових коштів в тому розмірі та сумі, в яких вони передавалися.
Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Тобто, виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі.
З урахуванням наведеного, враховуючи умови договору щодо валюти договору, суд приходить до висновку про стягнення авансового платежу з відповідача на користь позивача в сумі 1 059 909,50 грн., що еквівалентно 27 181,00 дол. США станом на день розрахунку (курс 1 дол. США -38,9945 грн).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає, що представником у позовній заяві вказано про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, проте проведення остаточних розрахунків відбудеться за результатами розгляду справи протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 8 479,28 грн.
Керуючись статтями 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 280,282,354-355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОПЕРСЬКА КОМПАНІЯ «АКРОПОЛЬ» про захист прав споживачів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за попереднім договором купівлі продажу від 29 травня 2020 року у сумі 1 059 909 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 50 копійок, що є еквівалентом 27 181 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят один) дол. США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 479 (вісім тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 28 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ;
Суддя М.П. Одарюк