Номер провадження 2/754/2314/25
Справа №754/525/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 15 375,00 грн,

Стислий виклад позицій сторін

Позивач подав до Суду позов до ОСОБА_1 (надалі - Відповідачка) з вимогою стягнути з неї борг, який виник за договором кредитної лінії №00-8869883 від 23.07.2023 (далі - Договір). Цей Договір був спочатку укладений між Відповідачкою та кредитодавцем - ТОВ "Качай гроші". Відповідачка, як позичальниця, отримала кредитні кошти у розмірі 5 000 грн, але не повернула кредит у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитом. ТОВ "Качай гроші" відступило право вимоги Позивачу, уклавши 10.04.2024 договір факторингу № 1-10042024.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалася, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Суд надсилав ухвалу на адресу, що є зареєстрованим місцем проживання Відповідачки. Поштовий конверт повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». День проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстровано у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, є належним повідомленням врученням ухвали про відкриття провадження у справі (пункт 4 частини восьмої статті 128, пункт 5 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Додатково, з метою вжиття заходів щодо належного повідомлення про розгляд справи, Суд надсилав копію ухвали на електронну адресу Відповідачки, що вказана в позовній заяві та договорі.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА

23 липня 2023 року між ТОВ "Качай гроші" та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-8869883, який підписала Відповідачка з використанням електронного підпису з застосуванням одноразового ідентифікатора 64Q92, що був відправлений 23.07.2023 о 17:14:43 на номер телефону НОМЕР_1 (довідка про ідентифікацію).

Відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким відповідно до пункту 11 частини першої статті 3 цього Закону є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 12 Закону України "Про електронну комерцію").

Отже, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є достатньою підставою для визнання договору укладеним.

Позивач надав докази використання Відповідачкою одноразового ідентифікатора для підписання договору.

23 липня 2023 року о 17:15:54 кошти у сумі 5 000,00 грн були перераховані на картку № НОМЕР_2 , що підтверджує інформаційна довідка ТОВ "Платежі онлайн" № 647/04 від 22.04.2024.

У цій справі, Суд зауважує, що матеріали не містять жодних доказів, які б спростовували твердження Позивача щодо приналежності зазначеного номера телефону та банківської картки Відповідачці, чи неотримання нею SMS-кодів, а також факту отримання коштів. За відсутності таких заперечень та доказів на підтвердження цих обставин, що є його процесуальним обов`язком Відповідачки згідно зі статтями 12 та 81 ЦПК України, Суд не бачить підстав ставити під сумнів заявлені факти.

Отже, ТОВ "Качай гроші" виконало взяті на себе зобов`язання, надало Відповідачці кредит шляхом перерахування коштів.

За умовами договору Позичальниця зобов`язана була повернути кредит до 20 листопада 2023 року (пункт 1.3, що визначає строк кредитування), сплатити комісію за надання кредиту в сумі 250,00 грн (пункт 1.5), а також зобов`язана була сплатити проценти в рекомендовану дату оплати: 12 серпня 2023 року протягом дії кредитної лінії. Позичальниця також зобов`язана сплачувати проценти за кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами (п.п.1.3.1).

У пункті 1..4 Договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована, і визначили такий порядок її визначення:

- знижена процентна ставка становить 1,25% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику як заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п.п.1.3.1 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно (п.п.1.4.1).

- стандартна процентна ставка становить 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в п.1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту (п.1.4.2).

Водночас у пункті 3.3 Договору сторони погодили, що у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п.1.3.1. даного договору, за зниженою процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за стандартною процентною ставкою, встановленою п.1.4.2. договору.

Кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, загальна вартість кредиту та реальна річна процентна ставка визначені у Графік платежів, що є невід`ємною частиною договору (додаток 1).

Зокрема, у Графіку платежів сторони погодили, що Позичальниця має сплатити суму кредиту - 5 000,00 грн, проценти за користування кредитом - 13 750,00 грн та комісію - 250,00 грн. Всього 19 000,00 грн.

За розрахунком Позивача станом на 06.12.2024 року прострочена заборгованість за кредитом становить 5 000,00 грн, комісія - 250,00 грн та за процентами - 10 125,00 грн.

Суд перевірив розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, визнав його обґрунтованим. Цей розрахунок підтверджується первинними документами, які були подані разом із позовною заявою.

Зокрема, Суд встановив, що проценти у розмірі 10 125,00 грн були нараховані за період користування кредитом з 23.07.2023 по 11.10.2023 (81 день прострочення). Цей період відповідає строку кредитування, встановленому до 20 листопада 2023 року згідно з пунктом 1.3 договору. Нарахування процентів здійснювалося за ставкою 2,5% від основної суми кредиту за кожен день користування, що узгоджується з положеннями пунктів 1.4.2, 3.3 договору щодо стандартної процентної ставки.

Відповідачка не надала Суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували або ставили під сумнів обґрунтованість наданого Позивачем розрахунку, а також не надала свій власний контррозрахунок заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач довів порушення Відповідачкою умов цього договору, яка не виконала свій обов`язок повернути кредитних коштів та сплатити комісію та проценти за користування кредитними коштами.

Натомість, Відповідачка не реалізувала своє право на подання заперечень та доказів на їх підтвердження, не надала Суду жодних доказів, які б спростовували твердження Позивача щодо укладення кредитного договору, приналежності зазначеного номера телефону Відповідачці, чи неотримання нею SMS-кодів, а також факту отримання коштів. Відповідачка також не дала доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення існуючої кредитної заборгованості.

Щодо права Позивача вимагати сплати боргу Відповідачкою, то Суд керується тим, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України, статті 514 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язання або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

У справі, що розглядається, Позивач набув право вимоги до Відповідачки на підставі договору факторингу № 1-10042024 від 10 квітня 2024 року, що був укладений між ним та ТОВ "Качай гроші". Факт переходу прав до Позивача за цим договором факторингу підтверджує реєстр боржників та акт прийому-передачі реєстру боржників від 10.04.2024, в тому числі й щодо Відповідачки за спірним кредитним договором. За домовленістю сторін договору факторингу датою відступлення права вимоги є робочий день, коли сторони підписали акт.

Суд оцінив ці докази і виснував, що вони є належними, допустимими та достатніми доказами переходу до Позивача права вимоги до боржників відповідно до умов договору факторингу.

Керуючись принципом змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, Суд виснував, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на Відповідача.

Вимоги Позивача про стягнення з Відповідачки заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, тому з Відповідачки підлягає стягненню на користь Позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження №12-14гс22) також зазначено, що:

"127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Отже, для того щоб суд визнав судові витрати такими, що підлягають відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях):

- договір про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024;

- заявку про надання юридичної допомоги № 168 від 01.11.2024;

- витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024, відповідно до якого визначено такий обсяг робіт: надання усної консультації з вивчення документів - 3 000, 00 грн (2 години), складання позовної заяви - 6 000,00 грн (2 години). Всього 4 години, 9 000,00 грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідачка про неспівмірність витрат не заявляла, клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу не заявляла. . Водночас Суд вирішив з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, присудити стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрати на оплату правничої допомоги адвоката частково.

Зокрема, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України).

У цій справі Суд, беручи до уваги ціну позову, що становить 15 375,00 грн, вважає, що заявлений Позивачем розмір витрат (9000 грн) є не пропорційним до предмета спору, оскільки становить 58 % ціни позову.

Крім того, Суд не вбачає відповідності (дотримання вимог співмірності) між заявленими витратами та складністю справи. Цей спір кваліфікується як малозначний, розглядався в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання. Позовна заява відповідає типовій (шаблонній) формі в однотипних справах, її складання не вимагало від представника Позивача значних процесуальних зусиль чи глибокого аналізу чинного законодавства.

Беручи до уваги також значення справи для сторін, де Позивачем є фінансова компанія, а Відповідачкою - фізична особа, яка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн, Суд виснував, що заявлені судові витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 9000,00 грн є надмірними та такими, що можуть створити необґрунтований тягар для Відповідачки.

З огляду на ці обставини, обґрунтований та розумний розмір судових витрат на оплату послуг адвоката у цій справі не повинен перевищувати, на думку Суду, 4000,00 грн.

Такий розмір є достатнім для покриття мінімальних, але об`єктивно необхідних витрат Позивача на оплату послуг адвоката з підготовки типової позовної заяви, відповідає принципам пропорційності та розумності (26% від ціни позову), оскільки забезпечує справедливий баланс інтересів сторін, не обтяжуючи надмірно Відповідачку у справі незначної складності, яка не вимагала від представника Позивача значних процесуальних зусиль.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (адреса: вул. Гедройця Єжи, б. 6, оф. 521, м. Київ; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (адреса: вул. Гедройця Єжи, б. 6, оф. 521, м. Київ; ) заборгованість за кредитним договором № 00-8869883 від 23.07.2023 у розмірі 15 375,00 грн, яка складається з 5 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 250,00 грн комісії та 10 125,00 грн заборгованості за процентами; судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 4 000,00 грн. Загальна сума становить 21 797, 40 грн (двадцять одна тисяча сімсот дев`яносто сім гривень сорок копійок).

У задоволенні вимоги Позивача щодо відшкодування Відповідачкою витрат на адвоката в сумі 5 000,00 грн - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО