Справа № 536/653/25
Провадження №2/524/4019/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) 8970,00 грн заборгованості за договором № 4472536 від 26 квітня 2021 року, а також 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору, та 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» вказувало, що 26 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4472536, за умовами якого останній отримав кредит на суму 2000,00 грн. Позивач зазначає, що у договорі передбачено всі істотні умови, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договорів.

10 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» уклали договір відступлення права вимоги № 06Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 4472536 від 26 квітня 2021 року.

Загальна сума заборгованості за договором № 4472536 від 26 квітня 2021 року становить 8970,00 грн, з яких 2000,00 грн заборгованість за тілом кредитом, 6750,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 220,00 грн заборгованості за комісійними винагородами.

Ухвалою від 21 квітня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився; звернувся до суду з заявою, у якій просив проводити розгляд справи без участі його представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав додаткові пояснення у справі, зазначив, що не погоджується з непропорційно завищеною сумою нарахованих відсотків, оскільки вони мають бут нараховані у межах строку кредитування та становити 750,00 грн, у той час як позивач просить стягнути прострочену заборгованість за нарахованим процентами після закінчення строку кредитування, починаючи з 27 травня 2021 року, тобто після закінчення строку кредитування. Окрім цього, відповідач не погоджується із заявленим розміром витрат на правову допомогу, вважаючи її неспівмірною, та просить зменшити її до 1000 грн.

14 липня 2025 року позивач звернувся з додатковими поясненнями у справі, щодо доводів відповідача про нарахування процентів поза межами строків кредитування зазначив, що враховуючи те, що кредит не було вчасно повернуто, за умовами пункту 2.3.1.2 кредитного договору відбулася пролонгація, яка не може перевищувати 60 днів, а отже у період із 27 травня 2021 року по 25 липня 2021 року підлягають сплаті проценти у розмірі 5,0% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування, що становить 6000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Суд установив, що 26 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 4472536 в електронній формі, за умовами якого останній мав отримати кредит на суму 2000,00 грн з метою задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника строком на 30 днів із 26 квітня 2021 року, терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 26 травня 2021 року. Проценти за користування кредитом становлять 750,50 гн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а. с. 27-30).

Пунктом 2.3 цього договору зазначені умови щодо пролонгації строку кредитування, зокрема пункт 2.3.1.2 передбачає пролонгацію на стандартних (базових) умовах коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але на строк не більше 60 днів. При цьому у період такої пролонгації проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у пункті 1.6 цього договору.

Тобто, за умовами договору № 4472536 від 26 квітня 2021 року протягом 30 днів за період із 27 квітня 2021 року по 26 травня 2021 року нараховуються передбачені пунктом 1.5.2 договору проценти за ставкою 1,25 відсотків, що становить 750,00 грн, а за період із 27 травня 2021 року по 25 липня 2021 року передбачені пунктом 1.6 договору за ставкою 5,0 відсотків, що становить 6000,00 грн.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором позивач надав розрахунок заборгованості за договором № 4472536 від 26 квітня 2021 року, за яким загальний залишок заборгованості за кредитом становить 8970,00 грн (а. с. 14).

На виконання зобов`язання ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 2000,00 грн на його кредитний рахунок, призначення платежу: кошти згідно з договором № 4472536, що підтверджується платіжним дорученням № 44758808 від 26 квітня 2021 року (а. с. 34).

10 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» уклали договір відступлення права вимоги № 06Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 4472536 від 26 квітня 2021 року.

Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення кредитного договору № 3425672 від 08 травня 2021 року між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув права вимоги за цим кредитним договором за договором факторингу. Наведені обставини відповідачем не спростовані.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, підлягає задоволенню вимога ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, на підтвердження яких позивач надав: акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 19 лютого 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», договір № 01/11 від 12 лютого 2025 року, додаткову угоду № 3425672 до цього договору.

Водночас суд враховує викладені у постанові від 14 листопада 2019 у справі № 826/15063/18 висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, за якими: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо».

Виходячи з принципу співмірності (який, включає у себе, зокрема такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт), суд вважає за можливе обмежити належний до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначивши його у сумі 2000,00 грн.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 76-78, 81, 89, 128, 131, 133, 141, 263265, 279, 280284, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 4472536 від 26 квітня 2021 року в сумі 8970 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн 00 коп., судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисяча) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття відповідної постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. М. Ковальчук