ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23679/24

Провадження № 22-ц/820/639/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача, її представника, представника відповідача, представника третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/23679/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Морозовим Вадимом Юрійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року в складі судді Карплюка О.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради та служби у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши ОСОБА_2 опікуном малолітньої та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з бабусею.

На підтримання заявлених позовних вимог, позивачка посилалася, що ОСОБА_1 з часу розірвання шлюбу з її донькою ОСОБА_4 , а саме з листопада 2016 року, життям онучки не цікавиться, не телефонує їй. Не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює для неї належні умови для розвитку її здібностей та не готує її до самостійного життя. З 06 грудня 2022 року мати дівчинки ОСОБА_4 перенесла операцію в нейрохірургічному відділенні ХОЛ, після якої у неї було виявлено вторинне злоякісне утворення кісток та кісткового мозку, у 2023 році стан доньки погіршився у вона не могла самостійно пересуватися, тому доглядом за донькою та онукою здійснювала лише вона. На лікування доньки необхідні були значні кошти, які збирали через соціальні мережі від небайдужих людей, ОСОБА_1 ніякої допомоги не надавав ні своїй дочці, ні колишній дружині. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дівчинки померла, однак відповідач навіть не з`явився на похорон, жодним чином не підтримав доньку після смерті матері. Вказані обставини на думку позивача вказують на абсолютну байдужість батька дитини до неї. Після смерті доньки, лише вона як бабуся, повністю забезпечує потреби дитини. В березні 2024 року ОСОБА_1 почав вимагати від неї, копію Свідоцтва про народження дитини та Свідоцтва про смерть колишньої дружини, з метою звільнення його від військової служби, при цьому жодного інтересу до потреб дитини не проявляв.

Крім того, посилалася позивачка, що відповідач створює перешкоди у здобутті дитиною повної загальної середньої освіти, не думаючи про незручності у відвідуванні дитини школи, яка є значно віддаленою від їх місця проживання з бабусею.

Також зазначала позивач, що ОСОБА_1 не виконував свого батьківського обов`язку зі сплати аліментів, постійно допускав заборгованість і наразі теж не дає ніяких коштів на утримання доньки. Оскільки вона як бабуся дівчинки постійно займається дитиною, яка до неї дуже прихильна, тому може бути її опікуном та забезпечувати інтереси та потреби дитини, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року позов задоволено частково, позбавлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено місце проживання малолітньої дитини з бабусею ОСОБА_5 , в решті вимог позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп.

08 січня 2025 року ОСОБА_2 подала заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та поштових витрат.

При цьому заявник посилалася, що в ході розгляду справи нею було зроблено заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, зазначено, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 20 000 грн. Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2024 року, визначено гонорар за участь у судових засіданнях в суді першої інстанції у фіксованому розмірі, який становить 1500 грн за одне засідання, у справі було проведено три засідання, отже гонорар адвоката - 4500 грн. за результатами надання правничої допомоги було підписано акт наданих послуг № 1 від 03 січня 2025 року, згідно якого загальна вартість витрат на адвоката склала 20 000 грн, вказану суму коштів ОСОБА_2 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_1 крім того, заявник просила суд стягнути з відповідача на її користь поштові витрати в розмірі 645 грн, які пов`язані із направленням різних запитів у справі.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 грн витрат на правничу допомогу, в задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

ОСОБА_2 не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути витрати на правничу допомогу в повному обсязі.

Апелянтка вказує, що вона понесла судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами, судом безпідставно зменшено розмір витрат на правничу допомогу до 3 000 грн, адже ні відповідач ні його представник не подавали заяви щодо неспівмірності судових витрат, жодних заперечень від них не надходило. Акт прийому-передачі наданих послуг, виконаних робіт, був підписаний сторонами та є підставою для проведення остаточного розрахунку з адвокатом. Крім того, в ході розгляду справи були понесені і поштові витрати, оскільки адвокатом неодноразово направлялися різноманітні запити до різних установ для отримання необхідної інформації для розгляду справи. Також апелянтка, просить суд враховувати, що вона є пенсіонеркою, отримує лише пенсію, на її повному утримання знаходиться онучка, оскільки ОСОБА_1 отримує і розпоряджається пенсією малолітньої ОСОБА_3 по втраті годувальника.

Тому ОСОБА_2 , просить скасувати додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути витрати на правничу допомогу в повному обсязі.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Морозов В.Ю. подали апеляційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року, посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Представник апелянта посилається, що ОСОБА_1 має дуже теплі стосунки з донькою ОСОБА_3 , від своєї кровної дитини ніколи не відмовлявся та не забуває її, ніколи не ставився агресивно та в інший спосіб, ніколи не ображає та не ображав її. Щомісячно надсилає кошти на утримання доньки, у разі потреби забезпечує її всіма необхідними речами. Завжди намагається з нею підтримувати відносини та брати участь в її вихованні. З місця проживання відповідача є гарні відгуки сусідів, родичі відносяться до нього як до добропорядного громадянина та чемної людини. Ніяких проблем із вживанням наркотичних або алкогольних засобів батько дитини немає. Відповідно до цього, проблем із законом також не має. ОСОБА_1 ні в якому разі не відмовляється від доньки, хоче з нею і надалі спілкуватись та мати можливість бачитись фізично. Кожен із батьків має однакові права та ні в якому разі відповідач цими правами не нехтує. 13 лютого 2023 року він був мобілізований та перебував в лавах Збройних сил України, а тому бачитися та допомагати дитині не мав змоги. У позовній заяві ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідача та злісного ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Відповідно до положень ст. 19 СК України, питання щодо позбавлення батьківських прав певної особи повинно обов`язково розглядатися в досудовому порядку органом опіки та піклування з оформленням та видачею про це письмового висновку. Позивачем, ОСОБА_2 не зазначено, чи взагалі розглядалось таке питання органом опіки та піклування із винесенням письмового висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Висновок органу опіки та піклування є ключовим доказом по даній категорії справ, якою б не була підстава позбавлення батьківських прав. Даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування про питання доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки даного висновку комісія спілкується з відповідачем та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав, жодного разу мене не викликали до органів опіки та піклування. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Також представник апелянта зазначає, що у ході судового розгляду справи ОСОБА_1 може надати суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження належних умов проживання для дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ним як батьком і що він як батько дитини, піклуюся про дитину, утримує її, сприяє її всебічному розвитку та створив задовільні та належні умови для проживання.

Тому, ОСОБА_1 та його представник адвокат Морозов В.Ю. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається, що в ній вказані неправдиві відомості, зокрема щодо наявності дуже теплих стосунків з донькою ОСОБА_3 , вказані твердження апелянта може підтвердити або спростувати дитина, тому є доцільним запросити її в судове засідання для дачі пояснень щодо відносин з батьком. Адже з 2016 року батько дитиною не цікавиться, не приймає участі в її житті та вихованні, в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про ухилення батька від своїх батьківських обов`язків, зокрема є скріншоти розмов з представником служби у справах дітей, яка наголошувала на необхідності зміни ставлення батька до дитини, також ОСОБА_1 неодноразово направлялися письмові роз`яснення відповідно до чинного законодавства про здійснення батьківських прав. Неналежне ставлення батька до дитини підтвердили свідки допитані в суді першої інстанції. Дівчинка постійно проживає з бабусею, знаходиться на її утриманні, забезпечена всім необхідним, при цьому допомоги з боку батька немає і поведінка відповідача на даний час не змінилася. Дії відповідача щодо оскарження судового рішення про позбавлення батьківських прав не свідчать про намір виправити власну поведінку, чи бути люблячим батьком, адже відповідач вчиняє активні дії щоб перешкодити виконанню рішення суду для власної вигоди, а саме звільнення з військової служби.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду скасувати з ухваленням нового судового рішення з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_4 матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 16 серпня 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року.

Після розірвання шлюбу дитини проживала разом з матір`ю ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі частини всіх видів доходів. ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Після смерті матері дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась проживати з бабусею позивачкою ОСОБА_2 , з якою проживає і на даний час.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 12 грудня 2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В суді першої інстанції відповідач проти позбавлення його батьківських прав щодо доньки заперечував.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина другастатті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Як видно з матеріалів справи, після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 відповідач дійсно тривалий час належним чином не приймав участь у вихованні доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкувався з дитиною в необхідному обсязі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав без його попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу

При цьому як встановлено судом, в червні 2024 року відповідач приїжджав до дитини, спілкувався з нею, один раз переслав бабусі гроші для покупки подарунків дитині.

Вказану обставину підтвердила в судовому засіданні апеляційного суду і опитана неповнолітня ОСОБА_7 , яка також пояснила, що батько з нею спілкується вкрай рідко, вона його майже не знає.

Також не встановлено, що ОСОБА_1 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувався до адміністративної відповідальності чи до кримінальної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, ОСОБА_1 заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно дочки в суді першої інстанції, оскаржив рішення суду про позбавлення його батьківських прав в апеляційному порядку, що свідчить про його бажання на даний час брати участь у вихованні дочки.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного матеріального утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).

При вирішенні спору колегія суддів враховує, що мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя позов про позбавлення батьківських прав відповідача не подавала, позов подала бабуся в серпні 2024 року, на даний час батько і бабуся є єдиними рідними людьми для дитини і позбавлення батька батьківських прав за встановлених обставин справи та відношення батька до дитини є передчасним і в даному випадку в повній мірі не відповідає інтересами дитини.

Також в сукупності з іншими доказами, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. щодо дочки ОСОБА_6 , так як у висновку вказано, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від виконання обов`язків з виховання дочки з підстав того, що відповідач не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям, здоров`ям тощо, тобто з тих же підстав, що вказані у позовній заяві і яким дана оцінка судом.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними, оскільки, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своєї дочки ОСОБА_6 , достатні підстави для застосування до нього крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, в тому числі і поданням апеляційної скарги на рішення суду, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з попередженням ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Морозовим Вадимом Юрійовичем, задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 січня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третіх осіб органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради та служби у справах дітей Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2025 року.

Судді А.М. Костенко Т.В. Спірідонова О.І. Талалай