Провадження №22-ц/812/1182/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 487/3382/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.

із секретарем судового засідання Носіковим І.М.,

переглянувши в апеляційному порядку в режимі відеоконференції цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5

до

ОСОБА_6

про

стягнення коштів

за апеляційною скаргою

ОСОБА_6 , поданою її представником ОСОБА_7 ,

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Нікітіним Д.Г. 28 квітня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_8 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначав, що 7 травня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і ОСОБА_4 у простій письмовій формі укладено договір позики, згідно якого позивач передав ОСОБА_6 і ОСОБА_4 позику у сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США строком до 7 травня 2015 року. Зазначене підтверджується розпискою від 7 травня 2013 року, яка була написана власноручно позичальниками та передана позивачу. Вказані факти встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2016 року по справі № 487/8592/15-ц, яким було стягнуто з ОСОБА_6 на його користь основний борг за договором позики у сумі 403550 грн. та проценти за користування позикою у сумі 150231 грн 06 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2018 року по справі № 487/2507/17 з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_8 102 117 грн 09 коп. - процентів за користування позикою, 24 213 грн. 3% річних, 47 376 грн 77 коп. інфляційних нарахувань.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2018 року з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_8 19 033 грн 19 коп. - процентів за користування позикою, 4 544 грн 08 коп.- 3% річних, 17 796 грн 56 коп. - інфляційних нарахувань.

ОСОБА_6 борги за виконавчими листами погашались лише шляхом передачі ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 , яка була оцінена в 453762 грн 40 коп.

Посилаючись на викладене ОСОБА_8 просив стягнути з ОСОБА_6 116206 грн 31 коп., у т.ч.: - 30493 грн 75 коп. 3% річних; - 85712 грн 56 коп. інфляційних втрат. Також просив стягнути з ОСОБА_6 6000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2024 року замінено первинного позивача ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на правонаступників (спадкоємців): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 .

14 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив, з урахуванням часток прийняття ними спадщини, стягнути з ОСОБА_6 :

-на користь ОСОБА_3 6098 грн 75 коп 3% річних, 17142 грн 51 коп. інфляційних втрат, 232 грн 41 коп судового збору та 1640 грн витрат на правову допомогу;

-на користь ОСОБА_1 6098 грн 75 коп 3% річних, 17142 грн 51 коп. інфляційних втрат, 232 грн 41 коп судового збору та 1640 грн витрат на правову допомогу;

- на користь ОСОБА_5 6098 грн 75 коп 3% річних, 17142 грн 51 коп. інфляційних втрат, 232 грн 41 коп судового збору та 1640 грн витрат на правову допомогу;

-на користь ОСОБА_2 12197 грн 50 коп 3% річних, 34285 грн 02 коп. інфляційних втрат, 464 грн 82 коп судового збору та 3280 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 116206 грн. 31 коп., яка складається з 30493 грн. 3% річних, 85712 грн. 56 коп. - інфляційних нарахувань та 6000 грн витрат на правовому допомогу. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_7 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань є невірним. В розрахунку до суми заборгованості додано суми стягнуті суми судового збору. Крім того, судом не взято до уваги той факт, що відповідачем частково було виконано зобов`язання, а тому сума погашення має відніматись не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці, а подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги просив залишити апеляціну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги , просив в її задоволенні апеляційної скарги відмовити .

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов`язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 викладено правову позицію, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 906/1283/16, згідно з якою внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 7 травня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і ОСОБА_4 у простій письмовій формі укладено договір позики, згідно якого позивач передав ОСОБА_6 і ОСОБА_4 позику у сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США строком до 07 травня 2015 року. Зазначене підтверджується розпискою від 7 травня 2013 року, яка була написана власноручно позичальниками та передана позивачу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2016 року (справа № 487/8592/15-ц), з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 стягнуто основний борг за договором позики у сумі 403550 грн. та проценти за користування позикою у сумі 150231 грн 06 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2018 року по справі № 487/2507/17 з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_8 102 117 грн 09 коп. - процентів за користування позикою, 24 213 грн. 3% річних , 47 376 грн 77 коп. інфляційних нарахувань.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2018 року з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_8 19 033 грн 19 коп. - процентів за користування позикою, 4 544 грн 08 коп.- 3% річних (за період з 08 травня 2015 року по 21 вересня 2017 року), 17 796 грн 56 коп. - інфляційних нарахувань (за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_6 зазначених судових рішень, постановами приватного виконавця Довгань В.В. було відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих у зазначених справах.

Постановою приватного виконавця Довгань В.В. від 19 липня 2019 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 ОСОБА_8 передано у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_6 . Актом приватного виконавця від 19 липня 2019 року зазначене майно передано ОСОБА_8 в рахунок погашення боргу.

На підставі зазначених документів приватний нотаріус Помазан Я.В. зареєструвала за ОСОБА_8 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 453762 грн 40 коп.

ОСОБА_6 борги за виконавчими листами погашались лише шляхом передачі ОСОБА_8 квартири. Інших повернень боргів не було.

Отже, станом на 31 травня 2020 року існує непогашена частина за основним боргом.

Звертаючись до суду, позивач виходив з того, що борг за договором позики, після отримання квартири, що належала ОСОБА_6 , становить 322787 грн. 97 коп.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким розрахунком основного боргу.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю сплачується основна сума боргу.

У матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, які просив стягнути ОСОБА_8 з ОСОБА_6 . Всього просив стягнути 116206,31 грн., у т.ч.: - 30493 грн 75 коп. 3% річних ( за період з 22 вересня 2017 року по 31 травня 2020 року) та 85712 грн 56 коп. інфляційних нарахувань (за період з 01 вересня 2017 року по 31 травня 2020 року).

Колегія суддів вважає, що позивачем при розрахунку 3% річних за період з 19 липня 2019 по 31 травня 2020 року та інфляційних втрат за період з 1 серпня 2019 по 31 травня 2020 року, не вірно визначено розмір основного боргу, а саме 322787 грн 97 коп., оскільки помилково зараховано у другу чергу погашення заборгованості за договором позики за виконавчими документами, 3% річних та інфляційні витрати стягнуті за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2018 року та додатковим рішенням цього ж суду від 15 травня 2018 року, тоді як зазначені суми не відносяться до другої черги сплати процентів , відповідно до ст.534 ЦК України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що розмір основного боргу відповідача, після передачі кредитору квартири становитиме 228857 грн 56 коп, а тому 3% річних за період з 19 липня 2019 по 31 травня 2020 року та інфляційних втрат за період з 1 серпня 2019 по 31 травня 2020 року необхідно розраховувати саме виходячи з вищезазначеної суми боргу.

За такого 3% річних за період з 19 липня 2019 по 31 травня 2020 року становитиме 5981 грн 58 коп, (228857 грн 56 коп х3% = 6865 грн 72 коп на рік /365 = 18 грн. 91 коп в день х 318 днів прострочки зобов`язання = 5981 грн 58 коп ). Всього за період з 22 вересня 2017 року по 31 травня 2020 року 3% річних становитимуть 28038 грн 63 коп ( 22057 грн 05 коп з 22 вересня 2017 року по 18 липня 2018 року за розрахунком позивача) + 5981 грн 58 коп, з 19 липня 2019 по 31 травня 2020 року)

Інфляційні втрати за період з 1 серпня 2019 по 31 травня 2020 року становитимуть 6408 грн 01 коп (228857 грн 56 коп х 102,8%=235265 грн 57 клп -228857 грн 56 коп =6408 грн 01 коп. Всього за період з 1 вересня 2017 року по 31 травня 2020 року інфляційні втрати становлять 83082 грн 51 коп ( 76674 грн 50 коп за період з 1 вересня 2017 року по 31 липня 2019 року (за розрахунком позивача) + 6408 грн 01 коп з 1 серпня 2019 по 31 травня 2020 року)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2024 року замінено первинного позивача ОСОБА_8 на правонаступників (спадкоємців): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 .

14 жовтня 2025 року представник ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив, стягнути з ОСОБА_6 на користь кожного зі спадкоємців 3% річних та втрати від інфляції. з урахуванням часток прийняття ними спадщини.

Проте, ухвалюючи рішення у дані справі, суд першої інстанції цих вимог не врахував та стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 116206 грн. 31 коп., яка складається з 30493 грн. - трьох процентів річних, 85712 грн. 56 коп. - інфляційних нарахувань, 1162 грн 06 коп. судового збору та 6000 грн витрат на правовому допомогу, незважаючи на те, що частки спадкоємців, які прийняли спадщину не є рівними.

За такого, рішення суду слід змінити, стягнувши з відповідачки на користь кожного з позивачів 3% річних та інфляційні втрати пропорційно часток, прийнятих ними у спадщину, а саме : на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 по 5607 грн 73 коп 3% річних, 16616 грн 50 коп. інфляційних втрат., на кожного. Та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 11215 грн 46 коп 3% річних, 33233 грн . інфляційних втрат.

Посилання представника відповідача на те, що в розрахунку до суми заборгованості додано суми стягнуті суми судового збору, колегія суддів не може прийняті до уваги, оскільки судом збір слід віднести до витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання, які відповідно до ст.. 534 ЦК України погашаються у першу чергу .

Доводи представника апелянта про те, що судом не взято до уваги той факт, що відповідачем частково було виконано зобов`язання, а тому сума погашення має відніматись не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці, а подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності є безпідставними, оскільки суперечать положенням ст. 625 ЦК України.

До того ж, не погоджуючись з розрахунком позивача, будь якого свого розрахунку представник відповідача не навела.

Що стосується витрат на правову допомогу, які стягнув суд першої інстанції з відповідача на користь позивача слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 133, ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Островським С.Б. надавалась правова (професійна правнича) допомога позивачу ОСОБА_11 у даній справі, що підтверджується договором на надання правової допомоги від 15 січня 2019 року та додатком до нього, актом виконаних робіт від 03 грудня 2020 року, ордером серії МК № 52334 від 15 січня 2019 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 14 травня 2020 року про сплату ОСОБА_8 адвокату Островському С.Б. 6000 грн за договором від 15 січня 2019 року (а.с. 46-50 т.1).

В силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із викладеного, оскільки апеляційний суд задовольнив позовні вимоги на 95,6%, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5736 грн., по 1147 грн 20 коп на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 та 2294 грн 40 коп на користь ОСОБА_2 та 1110 грн 93 коп судового збору по 222 грн 19 коп на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 та 444 грн 38 коп на користь ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши резолютивну частину в іншій редакції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , подану її представником ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину в іншій редакції.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 5607 грн 73 коп 3% річних, 16616 грн 50 коп. інфляційних втрат, 222 грн 19 коп судового збору та 1147 грн 20 витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 5607 грн 73 коп 3% річних, 16616 грн 50 коп. інфляційних втрат, 222 грн 19 коп судового збору та 1147 грн 20 витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5607 грн 73 коп 3% річних, 16616 грн 50 коп. інфляційних втрат, 222 грн 19 коп судового збору та 1147 грн 20 витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 11215 грн 46 коп 3% річних, 33233 грн . інфляційних втрат, 444 грн 38 коп судового збору та 2294 грн 40 коп витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 15 липня 2025 року