Справа № 346/4989/21
Провадження № 2/346/47/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретарів Тимошишин І.Л., Урбанович І.Д.

представників позивача адвокатів Гринів Я.В., Костромін Н.Р.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Бежука С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісною власності подружжя, визнання прав забудовника, визнання права власності на 1/2 частину не введеного в експлуатацію житлового будинку як об`єкта незавершеного будівництва та поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.08.2017 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, за час якого за спільні кошти ними було придбано незавершене будівництво та земельну ділянку для його обслуговування. Так, на підставі договору купівлі продажу від 17.04.2018 року відповідач набув у власність об`єкт незавершеного будівництва, відсоток готовності якого становив 35%, що за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,25 га, надану для обслуговування викупленої будівлі, кадастровий номер :01:023:0014, яка рішенням Печеніжинської селищної ради передана йому у власність. Відповідач відмовляється добровільно провести поділ зазначеного майна, що унеможливлює здачу його в експлуатацію, державну реєстрацію права власності та отримання позивачем права власності на частину нерухомого майна. Крім того, під час шлюбу, ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки Mercedes Sprinter 313 , номерний знак НОМЕР_1 . Враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю та знаходиться у фактичному користуванні відповідача, вона має право на грошову компенсацію 50% його вартості. Добровільно провести поділ зазначеного автомобіля відповідач також відмовляється.

Тому позивач просить: визнати об`єкт незавершеного будівництва ( житловий будинок з господарськими будівлями ) АДРЕСА_1 , земельну ділянку для його обслуговування та автомобіль марки Mercedes Sprinter 313 , номерний знак НОМЕР_1 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати її співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію, вказаного об`єкта незавершеного будівництва з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного об`єкта незавершеного будівництва; в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки Mercedes Sprinter 313 , номерний знак НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю.

23.11.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що земельна ділянка загальною площею 0,25 га, що в АДРЕСА_1 , передана йому з комунальної у приватну власність згідно з рішенням Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області №1917-30/2018 від 18.09.2018 року. Отже, вказана земельна ділянка на підставі п. 5 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України є його особистою приватною власністю та не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і поділу не підлягає. В листопаді 2018 року ним укладено договір позики строком до 31.12.2021 року, відповідно до умов якого він позичив у ОСОБА_3 20 000 доларів США, які в подальшому ним використані на будівництво спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Вказаний борг має бути врахований судом при ухваленні рішення. Долучені позивачем знімки екрану з інтернет-сервісу оголошень Auto Ria та фототаблиця із зображенням автомобіля марки Mercedes Sprinter 313 , номерний знак НОМЕР_1 , не можуть розглядатися судом як належні та достовірні докази наявності в його власності транспортного засобу та визначення його вартості. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги він визнає частково, а саме в частині права спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва, проте не погоджується, що позивачу має належати 1/2 його частина; при ухваленні рішення просить врахувати наявний борг в сумі 20 000 доларів США, що на момент подання даного відзиву згідно з офіційним курсом НБУ становило 531 388 грн., а в решті позовних вимог - відмовити (том 1, а.с. 46-48).

10.12.2021 року представник позивача, адвокат Гринів Я.В. подала відповідь на відзив, в якому позивач зазначила, що сам факт отримання відповідачем коштів у період перебування у зареєстрованому шлюбі не є підтвердженням тієї обставини, що дані грошові кошти були витрачені для будівництва спірного житлового будинку, доказів, які б доводили, що нерухоме майно істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок його грошових затрат відповідачем не надано. Більше того, про укладення договору позики їй не було відомо і згоду на його укладення вона не надавала. Звертає увагу, що будівництво житлового будинку розпочалось в 2018 році та проводилось за заощаджені ними спільно кошти, виручені від спільної торгівлі. Твердження відповідача, що долучені фото таблиці та знімки екрану не можуть братися судом до уваги, не спростовують факт набуття ним автомобіля за період перебування у зареєстрованому шлюбі. Крім перелічених вимог позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного об`єкта незавершеного будівництва та земельну ділянку для його обслуговування (том 1, а.с.65-74).

Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник, адвокат Костромін Н.Р. в судовому засіданні 01.05.2025 року позовні вимоги підтримала та вказала, що сторони за спільні кошти придбали і будували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також придбали транспортний засіб марки Mercedes Sprinter 313 , а всі правовстановлюючі документи оформили на відповідача. Доказів, що відповідачем кошти витрачались на будівництво житлового будинку стороною відповідача не надано, як і доказів того, що вартість будинку за рахунок вказаних коштів значно зросла. Будівництво будинку розпочалось у 2018 році за спільні кошти і сам відповідач визнає, що останній є спільною сумісною власністю подружжя, проте оспорює розмір частки позивача.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що автомобіль і будинок вони придбали в період шлюбу з позивачем, однак, нерухоме майно будувалось його сім`єю, будівельні матеріали привозили він та його батько; транспортний засіб придбано та продано в шлюбі, кошти від продажу якого вкладено у будівництво будинку; позивач допомагала торгувати своєму батьку, в той час як відповідач офіційно працював на роботі.

Представник відповідача, адвокат Бежук С.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить в їх задоволенні відмовити, враховуючи, що земельна ділянка надана відповідачу на підставі рішення селищної ради з комунальної власності, а тому є його особистою власністю. В 2017 році відповідач уклав договір позики, отримавши 20 000 доларів США, які використовувались для будівництва будинку. Транспортний засіб продано ще у період шлюбу, кошти від продажу якого також використали для будівництва житлового будинку. Щодо збільшення вартості останнього, звернув увагу, що в даній справі призначено експертизу, що не була проведена з вини позивача, яка не оплатила її вартість; частка вкладень відповідача була більшою та провести розподіл в такому разі житлового будинку неможливо.

Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 11.07.2025 року з дня закінчення розгляду справи 03.07.2025 року.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь в справі, свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 сторони одружилися 05.08.2017 року. Шлюб зареєстровано Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 338 (том 1, а. с.13).

У відповідності до даних копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 27.05.2021 року за номером НВ-021, Управлінням Держгеокадастру у Коломийському районі Івано-Франківської області проведена державна реєстрація права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:023:0014, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації земельної ділянки: 03.11.2015 року, (том 1, а. с. 19-23).

Відповідно до копії рішення XХХ сесії VII демократичного скликання Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області №1917-30/2018 від 18.09.2018 року передано з комунальної власності у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :01:023:0014, що за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1, а.с. 24).

Згідно з даними копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №258829252 від 28.05.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься актуальна інформація про: 1) об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 35% відсотків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 17.04.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. 17.04.2018 року за №278; 2) земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0014, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за вищевказаною адресою, власник ОСОБА_1 , дата державної реєстрації - 11.10.2018 року, підстава для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування - Печеніжинської селищної ради ОТГ про передачу у власність земельної ділянки №1917-30/2018 від 18.09.2018 року (том 1, а.с.15-16).

Відповідно до даних копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки Hyundai Terracan , номерний знак НОМЕР_4 вказано ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), дата реєстрації 01.02.2019 року (том 1, а.с.144).

У відповідності до листа Територіального сервісного центру №2643 ( ТЦС МВС №2643 ) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС №31/9/3/172 від 08.04.2022 року, згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС України станом на 07.04.2022 року за ОСОБА_1 не зареєстровано жодного транспортного засобу ( том 1, а. с. 106 ).

Відповідно до листа вказаного територіального центру №31/9/3/436 від 22.08.2022 року згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС України станом на 22.08.2022 року транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані, зокрема, марки Mercedes-Benz 313 CDI , номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації - 29.11.2019 року, дата перереєстрації 02.06.2021 року; Hyundai Terracan , номерний знак НОМЕР_4 , дата реєстрації 01.02.2019 року, дата перереєстрації 17.08.2021 року; КАМАЗ 5320, номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації 28.02.2018 року, дата перереєстрації 03.03.2021 року ( том 1, а. с. 113, 114 ).

14.08.2021 року між ТОВ «Вест Сервіс», який є комісіонером, та ОСОБА_1 (комітентом) укладено договір комісії № 7252/21/1/003067, відповідно до якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки Hyundai Terracan , 2003 року випуску, колір - синій, свідоцтво про реєстрацію « НОМЕР_3 », номерний знак НОМЕР_4 , за ціною 6 000 грн. (том 1, а. с. 148 ).

Судом також встановлено, що 15.08.2021 року між ТОВ «Вест Сервіс», який є комісіонером, та ОСОБА_4 (покупцем) на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № 7252/21/1/003067 від 14.08.2021 року, укладено договір купівлі-продажу № 7252/21/1/003120 (продавець), згідно з яким продавець зобов`язується передати у власність покупцеві ( ОСОБА_4 ) транспортний засіб марки Hyundai Terracan , номерний знак НОМЕР_4 , 2003 року випуску, колір синій, свідоцтво про реєстрацію « НОМЕР_3 », зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) 01.02.2019 року; за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 6 000 грн. а також вказаного дня (15.08.2021 року) оформлено акт огляду реалізованого транспортного засобу №7252/21/003120 зазначеного автомобіля (том 1, а. с. 145-146).

14.08.2021 року складено відповідний акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7252/21/1/003067, щодо вказаного транспортного засобу (том 1, а. с. 147).

17.08.2021 року ОСОБА_4 звернулась із заявою № 306282417 до ТСЦ 2643 щодо проведення операції «308 - Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ)» транспортного засобу Hyundai , модель Terracan , 2003 року випуску, колір синій, VIN НОМЕР_6 , відомості про який вказано в реєстраційній картці ТЗ (том 1, а. с. 143, 149).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 власником транспортного засобу марки КАМАЗ 5320, номерний знак НОМЕР_5 , вказано ОСОБА_1 дата реєстрації 28.02.2018 року (том 1, а.с.151).

03.03.2021 року між ТОВ «Вест Сервіс», в особі Жукова О.М. (комісіонером), та ОСОБА_1 (комітентом) укладено договір комісії № 7252/21/000537, згідно з яким комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки КАМАЗ 5320, 1986 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію « НОМЕР_7 », зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) 28.02.2018 року за ціною 6 000 грн. (том 1, а. с. 154).

03.03.2021 року складено відповідний акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7252/21/000537, щодо вказаного транспортного засобу (том 1, а. с. 155).

Також 03.03.2021 року між ТОВ «Вест Сервіс», який є комісіонером та діє на підставі укладеного з власником договору комісії № 7252/21/000537 від 03.03.2021 року, в особі ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7252/21/000537, згідно з яким якого останньому передається у власність транспортний засіб КАМАЗ 5320, 1986 року випуску, колір червоний, VIN - НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію « НОМЕР_7 », номерний знак НОМЕР_9 , за ціною 6 000 грн. та цього ж дня на підставі вказаного договору купівлі-продажу його сторонами складений акт огляду реалізованого вищевказаного транспортного засобу (том 1, а. с. 152, 153 ).

03.03.2021 року ОСОБА_6 звернувся із заявою № 288897778 до ТСЦ 2643 щодо проведення операції «308 - Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ)» транспортного засобу КАМАЗ 5320, 1986 року випуску, колір червоний, VIN НОМЕР_8 (том 1, а. с. 150).

Згідно з повідомленням №1396/23-28 від 13.12.2023 року в цивільній справі №346/4989/21, у зв`язку з не оплатою вартості експертизи повідомлено про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи об`єкта незавершеного будівництва ( житловий будинок з господарськими будівлями ) АДРЕСА_1 ( том 1, а. с. 213-215 ).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №1398/23-28 від 18.01.2024 року ринкова вартість з урахуванням комплектації та фізичного зносу, зокрема, автомобіля марки Mercedes-Benz 313CDI , номерний знак НОМЕР_1 може складати 362 400 грн. ( том 1, а.с. 218-226).

Згідно з повідомленням №1397/23-28 від 21.03.2024 року зазначено про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №346/4989/21, оскільки станом на 21.03.2024 року клопотання експерта щодо необхідності проведення обстеження не задоволене, а саме не забезпечено прибуття експерта та безперешкодного доступу до об`єкту дослідження, що унеможливлює виконання даної експертизи ( том 1, а. с. 234-238 ).

Відповідно до наданої копії розписки від 20.11.2019 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 20 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 31.12.2021 року ( том 2, а. с. 77 ).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , батько відповідача, повідомив, що спірний житловий будинок придбаний сторонами за рахунок коштів, які їм подарували на весілля. Будівельні матеріали він привозив самостійно, встановлював верх будинку за власні кошти, оплачував за бетонні роботи і штукатурення, а кошти від продажу транспортного засобу використали на будівництво будинку. Позичених 20 000 доларів США також витрачені на будівництво, які повертав (віддавав) ОСОБА_1 . За перекриття будинку свідок заплатив близько 85 000 грн., а за мурування 120 000 грн. З весілля сторони отримали близько 16 000 доларів США, а будинок придбали за 14 000 -15 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_8 , мати позивача, повідомила, що сторонами у шлюбі придбано будинок в с. Сопів, який було накрито та вимурувані стіни, які згодом розібрали та здійснювали його добудову близько 2 років спільними коштами, вони (батьки) теж допомагали фінансово, оскільки весільних коштів не вистачало, тому додали 5 000 доларів США, а також надавали кошти для проведення електрики. Транспортний засіб купили в шлюбі, відповідач продав його та одразу звернувся із позовом про розлучення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , тітка позивача, вказала, що сторони в 2019-2020 роках за кошти з весілля, які їм надали батьки, суми яких не знає, придбали старий будинок, накритий шифером з двома кімнатами та коридором, в якому добудували два поверхи, провели електрику, поштукатурили, та він на даний час є незавершеним. Всі зароблені кошти із торгівлі з точки в с. Солотвино позивач надавала відповідачу. Робили все спільно, за роботу майстрів оплачував батько позивача, який давав кошти на проведення світла, однак, їх використали на ремонт автомобіля, який в подальшому продав відповідач. Сторони припинили спільне проживання 21.02.2021 року, відразу ж після цього відповідач продав придбані в шлюбі два транспортні засоби, мабуть для того, щоб їх не ділити.

Свідок ОСОБА_3 , знайомий відповідача, в судовому засіданні зазначив, що відповідач мав намір збудувати будинок і йому не вистачало коштів, тому звернувся до свідка, який йому позичив кошти в сумі 20 000 доларів США (трьома траншами: в 2017 та 2018 роках по 5 000 доларів США, а в листопаді 2019 року 10 000 доларів США), проте він їх тривалий час не повертав, у зв`язку з чим свідок попросив його написати відповідну боргову розписку, яку повернув йому в січні-лютому цього року, оскільки нещодавно він повернув усю позичену суму. Однак, чи використовувались вказані кошти саме на будівництво будинку свідку не відомо. В 2021 році відповідач не звертався до нього для отримання копії цієї розписки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що він як майстер будував другий поверх спірного будинку ( десь у 2019 році ), оплату за виконані роботи проводив відповідач, який його найняв, частинами, оскільки не мав усіх необхідних коштів; свідок також допомагав своєму батьку робити верх на вказаному будинку, а хто проводив будівництво першого поверху будинку йому не відомо; на будівництві він також бачив дружину відповідача та батьків сторін.

Свідок ОСОБА_11 , знайомий сторін, повідомив, що після купівлі будинку, який був у аварійному стані, одразу розпочались ремонті роботи щодо його реконструкції; всі оплати щодо будівництва проводив батько позивача, та на думку свідка все будівництво велось спільно сторонами. Вказаний будинок на даний час незавершений.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , двоюрідна сестра позивача, вказала, що після весілля сторони зібрали кошти та мали намір купити будинок. Придбали стару хату, яку треба було ремонтувати, та зі слів позивача свідку відомо, що її батько надавав кошти на його придбання, яких не вистачало, а вона (позивач) їздила торгувати на точку в с. Солотвино овчиною та вишивкою, а відповідач мав свою роботу. Сторони перестали спільно проживати з 15.02.2021 року.

Свідок ОСОБА_13 , вказав, що його як майстра в 2018-2019 роках на роботу щодо виконання будівельних робіт - влаштування верха та другого поверху спірного незавершеного будинку найняв батько позивача, який і оплачував йому кошти за роботу; для кого здійснювалось будівництво будинку не знає, проте його батько повідомляв, що для сина.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Частинами 1, 2 статті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Верховний Суд у постанові від 05.04.2019 року по справі № 645/4711/15-ц зазначив, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У вказаній постанові Верховний Суд також дійшов до висновку, що тягар доказування того, що відчуження було здійснено в інтересах сім`ї, має доводити той, хто це майно відчужив без згоди другого з подружжя.

Матеріали справи не містять доказів згоди ОСОБА_2 на відчуження належного подружжю автомобіля марки Mercedes-Benz 313CDI .

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №1398/23-28 від 18.01.2024 року ринкова вартість автомобіля марки Mercedes-Benz 313CDI - 362 400 грн. ( том 1, а.с. 218-226).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідач на спростування розміру ринкової вартості вищевказаного автомобіля інших доказів суду не надав, не надав суду заперечень на висновок експерта.

В частині другій ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідач мав обов`язок довести суду, що кошти, які він одержав від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї. Однак, вказаного обов`язку відповідач не виконав. Так, ним не надано суду жодного переконливого доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову цій частині. Зокрема, таким доказом не може вважатись лише його посилання на те, що кошти від продажу автомобіля використовувались на будівництво спірного об`єкта незавершеного будівництва та жодним чином не доводить факт використання таких в інтересах сім`ї.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами, що транспортний засіб марки Mercedes-Benz набутий сторонами в період шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя, який відчужений відповідачем без згоди дружини (позивача), а доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, відповідачем не спростовано презумпцію спільності вказаного майна, а відтак позивач в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля, а саме 181 200 грн.

З приводу заявлених решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177, 179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року в справі № 525/511/16, від 12 лютого 2020 року в справі № 488/3103/17-ц

від 20 лютого 2020 року в справі № 496/6067/15, від 26 червня 2024 року в справі № 587/1240/16-ц, від 04 вересня 2024 року в справі № 607/8504/22, від 06 листопада 2024 року в справі № 405/1459/20, від 20 листопада 2024 року в справі № 751/5325/20.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 року в справі № 511/2303/19).

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року № 127 (чинною на час придбання сторонами вищезазначеного незавершеного будівництва житлового будинку) - об`єми незавершених будівництвом будинків визначаються за їх проектами з врахуванням технічного стану фактично наявних конструктивних елементів; у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 року № 186 - під час проведення технічної інвентаризації об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт, здійснюється огляд наявних конструктивних елементів, проводяться проміри зовнішніх конструкцій та робиться ескіз з технічним описом. Матеріали технічної інвентаризації підшиваються до інвентаризаційної справи та на підставі них складається технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва, в якому зазначається місцезнаходження (адреса) об`єкта, дата проведення інвентаризації, опис наявних конструктивних елементів.

Відповідно до п. 4, 107-109 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року №488 до об`єктів нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації та на які за результатами технічної інвентаризації виготовляються інвентаризаційні справи, матеріали технічної інвентаризації і технічні паспорти (далі - об`єкт нерухомого майна), належать зокрема об`єкти незавершеного будівництва, щодо яких набуто право на виконання будівельних робіт. Під час проведення обстеження об`єктів незавершеного будівництва, щодо яких набуто право на виконання будівельних робіт, проводиться фотофіксація, складаються абриси, виконуються вимірювальні роботи, визначаються та описуються наявні конструктивні елементи (матеріал) об`єкта. На етапі оформлення результатів технічної інвентаризації об`єктів незавершеного будівництва складаються схематичний план, плани поверхів за умови проведення вимірювань приміщення, визначаються характеристики об`єкта, виконується опис наявних конструктивних елементів. Характеристиками об`єкта незавершеного будівництва є площа забудови, висота об`єкта, фактична поверховість, загальна площа об`єкта (у разі виконання вимірювання всіх поверхів), відсоток готовності. Фактична поверховість об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого набуто право на виконання будівельних робіт, визначається як кількість поверхів даного об`єкта, на яких повністю збудовані огороджувальні конструкції та перекриття.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема, на підтвердження стану об`єкта незавершеного будівництва (даних технічної інвентаризації), ступеню його готовності, а також доказів щодо наявності (переліку) матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) чи будівельних матеріалів і конструктивних елементів будинку, відсутності відповідного висновку будівельно-технічної експертизи для можливості вирішення питання щодо його поділу, визначення вартості його чи будівельних матеріалів щодо присудження грошової компенсації, з урахуванням відсутності даних щодо обсягу придбаного та в подальшому перебудованого (добудованого) вказаного об`єкта нерухомого майна, про що стверджували допитані в судовому засіданні свідки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання зазначеного об`єкта незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію, вказаного об`єкта незавершеного будівництва з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності, визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного об`єкта незавершеного будівництва задоволенню не підлягають.

При цьому слід врахувати, що право забудовника включає в себе комплекс прав та обов`язків, пов`язаних зі здійсненням будівництва об`єктів нерухомості, зокрема, отримання земельної ділянки, дозволів на будівництво, розробку та реалізацію проектної документації, а також введення об`єкта в експлуатацію. Забудовник має право на здійснення будівельних робіт на земельній ділянці відповідно до отриманих дозволів та проектної документації. Водночас, в матеріалах цієї справи відсутні докази щодо наявності дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови).

Крім цього, чинне законодавство не передбачає можливості введення в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва в його поточному стані. Для введення в експлуатацію необхідно завершити всі будівельні роботи, передбачені проектною документацією, та пройти процедуру прийняття в експлуатацію, яка включає отримання відповідних дозволів та актів. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який ще не прийнятий до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено (постанова Верховного Суду від 28.02.2023 року в справі №466/6895/19).

Слід також зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач була обізнана про отримання відповідачем позики (з приводу чого ним долучено копію відповідної розписки) та не заперечувала проти такої позики, а також те, що кошти отримані відповідачем за договором позики, останнім використані та витрачені в інтересах сім`ї чи для будівництва спірного об`єкту нерухомого майна.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) викладено висновок про те, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки у праві власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України»

Отже, позовні вимоги про визнання земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягають, оскільки у позовних вимогах про визнання права власності на частку об`єкта незавершеного будівництва відмовлено, а вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є похідними. При цьому слід звернути увагу, що безоплатна передача земельної ділянки у власність свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання її об`єктом права спільної сумісної власності, втім позивач має право на отримання у власність частки у разі визнання за нею права власності на частину будинку після його поділу та отримання у власність його частини.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст.57, 60, 61, 65, 69-71 СК України, ст. ст. 328, 329, 331, 369 ЦК України та, керуючись ст.ст. 12, 76, 78, 81, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки Mercedes-Benz 313CDI , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_11 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_12 , жительки АДРЕСА_2 (одну другу) частину вартості автомобіля марки Mercedes-Benz 313CDI , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 181 200 (сто вісімдесят одна тисяча двісті) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_12 , жителька АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_11 , житель АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11 липня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.