Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сіденко С. І.,

за участю:

секретаря судового засідання Розстальної К.В.,

представника позивачів Губар А. Л.

розглядаючи матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їх представником адвокатом, адвокатом Губар Антоном Леонідовичем, до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та просять суд стягнути 61590,73 грн. матеріальної шкоди кожному, спричиненої затопленням їх квартири пропорційно розміру його частки у праві власності на квартиру по АДРЕСА_1 . В рахунок компенсації судових витрат, просив стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір у розмірі 968,96 грн. по 20000,00 грн. моральної шкоди на кожного з позивачів, а витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн, витрати на підготовку звіту по визначенню збитків у розмірі 3500,00 грн. посилаючись на те, що відбулося залиття квартири, власниками якого вони є.

В обґрунтування вимог позивачами зазначено, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 ,однак фактично мешкає лише ОСОБА_1 . 15 листопада 2024 року приблизно о 16:00 позивач ОСОБА_1 залишив фактичне місце проживання, відбував у справах. Повернувшись додому 17 листопада 2024 року приблизно о17:00-18:00 годині, було виявлено що його квартира затоплена сусідами , що проживають поверхом вище, а саме у квартирі АДРЕСА_2 . Оглянувши квартиру було встановлено, що на підлозі у коридорі, кухні та спальні наявні сліди патьоків води, вода затікала під дерев`яну підлогу та лінолеум, значно пошкоджено речі домашнього вжитку , меблі та побутову техніку , усі ємкості що знаходилися в квартирі були заповненні водою, на стелі відбулося відшарування декоративної плитки. Невідкладно позивач піднявся до сусідів поверхом вище , задля встановлення обставин залиття, однак двері йому ніхто не відчинив, одночасно зателефонував до обслуговуючої компанії будинку ТОВ «Житлосервіс -КР» задля виклику комісії для фіксування факту залиття квартири. Відповідно до акту про залиття, складеного комісією представників ТОВ «Житлосервіс» від 26.11.2024, в якому зафіксовано факт залиття останньої. У день обстеження квартири, власники квартири АДРЕСА_3 двері не відчинили, у телефонному режимі повідомили, що відмовляються приймати участь у обстеженні квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . З моменту залиття квартири по дату звернення до суду позивачі у квартирі не проживають у зв`язку з непридатним станом для проживання, наслідки залиття існують і по цей день. Відповідно до звіту про вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщення житлової квартири, вчинено внаслідок залиття становить 123 181,42 грн.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач представник позивача адвокат Губар А.Л. на вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_4 вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві . В обґрунтування відзиву на позов в якому представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, посилаючись на те, що акт про залиття від 26.11.2024 року не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди, оскільки не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудованих територій, оскільки в ньому не зазначені прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди, поверх, форма власності, характер залиття, завдана матеріальна шкода, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Крім того, зазначила, що звіт оцінювача ТОВ «Оціночний центр «Сквейрум» від 01.12.2024 року, також не може бути належним та допустимим доказом оскільки зазначене дослідження проводилося тільки з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки, та не мало на меті становити причину затоплення, тобто сам по собі у відсутність доказів затікання з квартири відповідача, немає доказової сили. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача вважає, що вона не підлягає відшкодуванню, оскільки позивачами не надано будь-якого доказу про факт заподіяння їм моральної шкоди. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам у сукупності з наявними письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири по 1/ 2 частини на квартиру, яка знаходиться за адресоюАДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про право спадщину на квартиру від 12.03.2010 року.

Відповідач ОСОБА_3 є власницею квартири яка знаходиться за адресоюАДРЕСА_5 . Даний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №430760212 від 11.06.2025 р., яка отримана представником відповідача.

Свідок, ОСОБА_5 , що проживає у квартирі АДРЕСА_6 , в залі судового засідання повідомила, що йдучи на роботу чула як шуміла вода, на другий день ранком, однак не придавала цьому значення. Оскільки в квартирах ні позивачів, ні відповідача не було у своїх квартирах, вона зателефонувала невістці відповідача, що там щось тече, потім приїхав ОСОБА_6 син відповідачки. ОСОБА_7 повернувшись додому виявив, що в нього затоплена квартира.

15.11.2024 року квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , що на праві власності належить відповідачці, відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачам.

Позивачами в якості доказу нанесених збитків саме з боку відповідача надано акт про залиття, який було складено 26.11.2024 року комісією ТОВ «Житлосервіс-КР» та під підпис ознайомлено майстрів дільниці ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та двірника ОСОБА_10 .

Згідно звіту оцінювача ТОВ «Оціночний центр «Сквейрум» від 01.12.2024 року за результатами проведення розмір матеріальних збитків, завданих в наслідок залиття квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 123 181,45 грн.

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1992р. № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до пункту 2Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 22.07.2019р. у справі №236/780/16-ц, провадження №61-34112св18).

Згідно із частиною 2статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Посилання відповідача на те, що акт від 26.11.2024 року не відповідає вимогам чинного законодавства є безпідставними, виходячи з наступного.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що ц разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту від 26.12.2024 року він відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому зазначено звідки відбулося залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому цей акт може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачами не спростовані.

Відповідно до ст.ст.12,81ЦПК України кожна зі сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. принципу справедливості розгляду справи судом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що залиття квартири за адресою АДРЕСА_1 , відбулось з розташованої на етажем вище квартири АДРЕСА_5 , що підтверджено актом про залиття від 26.11.2024 року, який не скасований, ніким не оспорений та є дійсним.

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляла та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачам шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Отже, судовим розглядом підтверджено обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже останні на підставі ст.ст.22,23,386,1166,1167,1192 Цивільного кодексу України, мають відшкодувати позивачам матеріальну шкоду, спричинену залиттям, оскільки не довели, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, суд вважає не обґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди та вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 25000 грн. 00 коп. кожному.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним частково задовольнити ці позовні вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України№ 4від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Верховний Суду постанові від 27.01.2021р.у справі№ 263/16183/18 зазначив, що у відповідності до вимог статті 1167 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду позивачу, враховуючи ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, визначивши розмір грошової компенсації з урахуванням вимог розумності і справедливості, що узгоджується з характером моральних страждань позивача.

В позовній заяві позивачі просять стягнути моральну шкоду по 20000 грн. кожному. При цьому, обґрунтування розміру моральної шкоди, в чому вона полягає та якими доказами підтверджено завдання шкоди ані позовна заява, ані заява про збільшення позовних вимог не містить (лише перераховано у позові положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. та № 6 від 27.03.1992р.).

Відповідно доч.3,4ст.23ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає доведеним, що винні дії відповідачки спричинили позивачам душевні страждання, викликані пошкодженням належного їм на праві власності майна та вплинули на звичайний спосіб життя позивачів, необхідність докладання додаткових зусиль для звернення до суду, отримання звіту.

Проте, суд вважає, що сума 20000 грн. кожному, яка визначена позивачами для відшкодування моральної шкоди, є явно завищеною та такою, що не відповідає ступеню вини відповідачки, характеру та обсягу душевних страждань позивачів, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди - по 5000 грн. кожному.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним розподілити їх наступним чином.

При подачі позову, позивачами сплачений судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що судові витрати позивачів по оплаті судового збору слід стягнути з відповідачки 1937,92 грн.

Щодо стягнення витрат позивачки на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторона ми разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р.у справі№ 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивачам надані наступні докази: договір про надання правової допомоги від 17.12.2024. (а.с.№ 26-27); акт прийому-передачі наданої правничої допомоги (а.с.№22); згідно якого вартість послуг адвоката становить 25000,00 грн.

Ці докази понесення позивачами витрат на послуги адвоката (складання позову, відповіді на відзив (яка частково співпадає з позовом), заяви про збільшення позовних вимог), суд вважає належними та допустимими.

Втім, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що судові витрати позивачки по оплаті витрат на професійну правничу допомогу також слід стягнути з відповідачки у розмірі 5000 грн.

Стосовно витрат позивачів по оплаті підготовки Звіту, який зроблено ТОВ «Оціночний центр «СКВЕЙРУМ» (а. с. № 28-41), то суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку оцінки, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У справі, що розглядається судом підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачів витрат в сумі по 3500 грн. кожному не вбачається.

Отже, суд вважає, що позивачами не доведено, що понесені витрати на проведення оцінки майна в розмірі 7000 грн. були вчиненні саме задля отриманням висновку отже суд відмовляє у стягненні з відповідачки на користь позивачів цих судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 386, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на відшкодування шкоди майнової 61590,73 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на відшкодування шкоди майнової 61590,73 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 1937,92 грн. сплаченого ними судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Сіденко С. І.