ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 червня 2025 року

м. Харків

справа № 645/512/24

провадження № 22-ц/818/2514/25 , № 22-ц/818/3237/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Фізична особа підприємець ОСОБА_2

розглянувши в порядку ст. 369ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого2025 року та додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року у складі судді Сілантьєвої Е.Є.-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2 , в якому просив розірвати договір купівлі-продажу металопластикових конструкцій № 16 на загальну суму 19380,00 грн. та зобов`язати відповідача повернути всі сплачені за договором кошти, в тому числі за послуги монтажу металоконструкцій в розмірі 2055,00 грн; стягнути з відповідача неустойку в розмірі 21511,80 грн. на день подання позовної заяви із подальшим її перерахуванням на день винесення рішення у встановленому діючим законодавством розмірі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 червня 2023 року на підставі Листа обміру № 2705-1 від 27.05.2023 року було укладено Договір купівлі-продажу металопластикових конструкцій № 16 на загальну суму 19380,00 гривень. Згідно домовленостей, замовлена металоконструкція, повинна була бути встановлена уповноваженими представниками Відповідача для збереження гарантії на Товар. Згідно умов Договору, позивач повинен був оплатити в повному обсязі товар, а відповідач поставити замовлену металопластикову конструкцію, протягом 21 дня після підписання договору та повної сплати ціни Договору. На підставі Договору, відповідачем був виписаний рахунок № 46 від 21.06.2023 року. Перша часткова оплата по Договору та виставленому рахунку була здійснена 23.06.2023 року на суму 10000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 23.06.2023 року. Остаточний розрахунок по Договору та рахунку здійснено 27.06.2023 року на суму 9380,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 27.06.2023 року. Згідно розрахункової дати поставки товару, визначено в п.п. 5.4 Договору (21 день), товар повинен був бути поставлений в строк до 18.07.2023 року. Товар був поставлений 07.07.2023 року. Після поставки замовленого Товару 07.07.2023 року, металопластикову конструкцію, було встановлено уповноваженими представниками відповідача, за що було окремо сплачено 2055,00 гривень, що підтверджується Квитанцією № AXC6-5T6E-2TEE-3993 від 07.07.2023 року. 26.10.2023 року було виявлено деформацію профілю та надіслано відповідачу для усунення даного недоліку так, як це є гарантійним випадком, передбаченим п.2.5 Договору. Крім того, встановлено, що під час зняття замірів представником відповідача було помилково визначено розмір по вертикалі на 3 сантиметри. Відповідач повідомив, що буде направлений представник, який встановлював металоконструкцію для встановлення причин деформації. Представник відповідача, прийшов лише 06.11.2023 року, зробив огляд та відео-фіксацію деформації профілю та повідомив, що це заводський брак і потрібна заміна даної частини металоконструкції. Після чого, відповідач повідомив, що даний недолік буде усунено шляхом заміни. Лише 17.12.2023 року, було здійснено заміну частини металоконструкції, однак, як виявилось, це не виправило ситуацію і вся загальна металоконструкція залишилась із тими ж самими недоліками, які залишились не усуненими. Крім того, під час заміни частини металоконструкції, представник відповідача пошкодив та погнув навесні петлі металоконструкції після ударів по ним молотком зламав дверний замок. 29.12.2023 року прийшов інший представник відповідача, який оглянув металоконструкцію, підтвердив деформацію металоконструкції і повідомив, що він передасть дану інформацію відповідачу, який повинен далі повідомити, як буде усуватись даний недолік. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем порушено умови Договору та його права, як споживача у зв`язку із незадоволенням його вимог про усунення недоліків у передбачений законом строк та спосіб.

Посилаючись на вимоги п. 4. ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", позивач зазначив, що так, як на день подання позовної заяви, недолік Товару досі не усунутий, строк усунення складає вже 125 днів, то відповідно до вимог Закону, відповідач повинен сплатити неустойку за кожен день прострочення усунення недоліків в наступному розмірі: з 26.10.2023 року по 29.01.2024 року = 125 -14 днів = 111 * 193,80 (19380*1%) = 21511,80 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17500 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх розмір. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Висновки викладені судом не відповідають матеріалам та обставинам справи. Судом неправомірно відмовлено у прийнятті та оцінці доказів. А саме, суд не врахував переписку в месенджері Viber, голосові повідомлення в даному месенджері та фото, які підтверджують дії представників відповідача, а також факт пошкодження товару під час монтажу. Ці документи є належними, допустимими та достатніми доказами, які підтверджують порушення гарантійних зобов`язань відповідача (ст. 7, 8, 10 Закону України "Про захист прав споживачів").Суд не оцінив факт направлення позивачем досудової претензії від 12 січня 2024 року до відповідача, на яку не було надано жодної відповіді. Відповідач має суперечності в своїх запереченнях проти позову. А саме, у відзиві відповідач стверджував, що дефект виник через неправильну експлуатацію виробу самим позивачем або дій третьої особи, посилаючись на п. 2.6 Договору. Проте відповідач не надав жодних належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували цю тезу, зокрема висновків експертизи, актів огляду, фото-, відео- чи документальних матеріалів. Суд незаконно відмовив у задоволені клопотань відповідача про залучення в якості свідків та допит осіб, відомості про яких обмежувалися лише іменами та номерами телефонів.

Апеляційна скарга на додаткове рішення обґрунтована тим, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу не співмірний з розміром позовних вимог та є необгрунтованим. Проте суд на зазначене уваги не звернув та безпідставно стягнув їх в повному обсязі

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не порушені умови договору купівлі-продажу металопластикових конструкцій № 16 від 27 червня 2023 року, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що недоліки (деформація профілю), виникли саме з вини відповідача, а не під час його використання, а тому заявлені позивачем позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 27.05.2023 року, відповідно до аркушу заміру № 2705-1, було зроблено замір за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виготовлення металопластикової конструкції (а.с. 10).

Згідно замовлення покупця № 46 від 21.06.2023 року постачальник - ФОП ОСОБА_2 та покупець ОСОБА_1 погодили, що вартість товару а саме металопластикові конструкції Steko S500 лам.темний дуб, Roto, становить разом 19380,00 грн. (а.с. 4).

23.06.2023 року позивачем ОСОБА_1 сплачено на користь магазину ОСОБА_3 10000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 (а.с. 6).

27.06.2023 року позивачем ОСОБА_1 сплачено на користь магазину Хутко 9380,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 (а.с. 5).

27 червня 2023 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу металопластикових конструкцій (а.с. 8).

Згідно індивідуальних розмірів покупця (індивідуальний заказ), які вказані в листі обміру та в специфікаціях до замовлення, які є невід`ємною частиною даного договору (надалі товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором , прийняти й оплатити товар. Вказаний товар є погоджений покупцем і повністю його задовольняє по всім показникам, в т.ч. за розмірами, кольором, маркою, моделлю, профілем, ціною (п. 1.1, 1.2 Договору).

Доставка товару має бути не пізніше 21 календарних дні після оплати та підписання договору (п. 5.4 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору загальна вартість договору становить 19380,00 грн.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору якість і комплектність товару за договором відповідає вимогам встановленим законом. Сторони перевіряють відповідність товару вимогам якості і комплектності під час його передання покупцеві. Продавець несе відповідальність: за якість та комплектність металопластикових конструкцій в межах та обсягах зазначених в листі заміру, а також зазначену відповідальність в п. 2.4 та 2.5 цього договору та, за умови, дотримання покупцем вимог додатку № 3 до цього договору «Правила з експлуатації».

Згідно п. 2.5 договору гарантійні зобов`язання поширюються на наступні випадки: - міцність зварних з`єднань металопластикових конструкцій; - стабільність кольору і форми профілю; - герметичність склопакетів; - функціональність фурнітури (механізму відкривання та управління).

Гарантійні зобов`язання не поширюються на дефекти, що виникли в результаті: - неправильної експлуатації товару; - на будь-які пошкодження, що виникли з вини покупця або третіх осіб в процесі ремонтних робіт або експлуатації товару; - неправильного монтажу, установки та ремонту товару (в разі проведення монтажних робіт покупцем або третіми особами); - природного зносу деталей(фурнітури); - проведення подальших оздоблювальних робіт (гідро і теплоізоляція) з недотриманням будівельних норм; - стихійних лих, пожежі, удару блискавки та інших форс-мажорних обставин; - не є гарантійним випадком поворот ручки із зусиллям, що призвело до випадіння стулки з петель; - гарантія також не поширюється на випадіння конденсату на внутрішньому склі будь-якого типу склопакету (п. 2.6 Договору).

У разі недотримання вимог додатку № 3 до цього договору «Правила з експлуатації», продавець не несе відповідальності за несправності, що виникли, і ремонт металопластикових вікон здійснює на платній основі (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору прийняття визначеного в Договорі товару покупцем свідчить про те, що він влаштовує його за формою, габаритами, кольором, розміром. комплектацією, а також іншими параметрами та може бути використаний покупцем за призначенням.

Доставка товару має бути не пізніше 21 календарних дні після оплати та підписання договору (п. 5.4 Договору).

12.01.2023 року позивач звернувся з Досудовою претензією до відповідача ФОП ОСОБА_2 , відповідно до якої пропонував добровільно розірвати Договір купівлі-продажу металопластикових конструкцій № 16 на загальну суму 19380,00 грн. та повернути всю суму по Договору; добровільно повернути сплачені послуги з монтажу металоконтрукції в розмірі 2055,00 грн.; добровільно сплатити неустойку в розмірі, що складає 12404,20 грн. на день подання даної претензії з подальшим перерахування за кожен додатковий день затримки (а.с. 11-12).

Так, згідно змісту позову товар був поставлений 07.07.2023 року. Ніяких претензій з боку покупця, позивача по справі, як свідчать матеріали справи не надходило.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічний договір це договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до положень ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Під гарантією якості товару слід розуміти підтвердження продавцем відсутності у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема ч. 2 ст. 678 ЦК України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Зазначене узгоджується також з положеннями п. 18 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, яким було передбачено, що на гарантійне обслуговування приймається товар за наявності експлуатаційних документів, пломб виробника або виконавця на товарі, якщо це передбачено експлуатаційним документом, відсутності пошкоджень товару, які могли викликати несправність, за умови дотримання вимог експлуатаційного документа щодо правил зберігання, введення в експлуатацію та використання товару за призначенням. У разі виходу товару з ладу з вини споживача (невиконання правил експлуатації), відсутності передбачених експлуатаційними документами пломб, гарантійного талона споживач втрачає право на гарантійне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 676 ЦК України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Ч. 2 ст. 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідно до ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За змістом ч. 2, 3 ст. 680 ЦК України, якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Відповідно до ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 709 ЦК України продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 679 ЦК України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений ч. 2 ст. 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до ч. 1 ст. 679 ЦК України покладається на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 14 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2019 року у справі № 185/3592/18-ц, провадження № 61-5074св19.

Відповідно до п. п. 4-6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, зокрема, мають право на: необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що серед іншого, обов`язок споживача перед початком експлуатації товару уважно ознайомитись з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Оскільки недоліки товару на які посилається позивач істотними та очевидними, ОСОБА_1 , маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, саме на нього покладається обов`язок довести факт передання йому товару з зазначеними недоліками.

В супереч вимог ст. 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження поставки йому металопластикової продукції з деформацією профілю та неналежного розміру.

Аналізуючи питання обсягу дослідження судом першої інстанції доказів, судова колегія враховує, що судом надана належна оцінка змісту квитанції № АХС6-5Т6Е-2ТЕЕ від 07.07.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 перерахував суму у розмірі 2055 грн отримувачем вказаної суми зазначено А-Банк. Тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт встановлення металопластикової конструкції саме відповідачем (або його робітниками).

Також не знайшло свого підтвердження існування яких-небудь позадоговірних відносин між позивачем та відповідачем після поставки товару - 07.07.2023 року.

У судовому засіданні прослуховувались аудіо записи розмов позивача з нібито працівниками відповідача щодо встановлення, демонтажу та переустановлення придбаного товару, проте зазначений доказ обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки він здійснений без відома та дозволу фізичних осіб та суд позбавлений можливості встановити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси осіб, які на ньому зафіксовано не можливо ідентифікувати, докази відсутності виправлень у зазначений аудіозапис суду не надані.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що суд дійшов мотивованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів, що відповідач має нести відповідальність за недолік, який був виявлений після придбання товару.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи висновків викладених у рішенні суду не спростовують, апеляційну скаргу на рішення суду належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Додатковим рішенням суду від 19 березня 2025 року судові витрати на професійну правничу допомогу, стягнуті судом в сумі 17500,00 грн з урахуванням складності справи, процесуальних наслідків участі адвоката, а також процесуальної необхідності участі адвоката, співмірності, розумності та необхідності в межах розгляду справи.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне з урахуванням складності справи, співмірності позовних вимог та заяви позивача про їх зменшення, зменшити суму до 5000,00 грн.

Оскільки доводи в апеляційній скарзі знайшли своє часткове підтвердження, апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції зміні в частині зменшення витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 до 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого2025 року залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26.06.2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М.Мальований