Справа № 163/1183/25
Провадження № 2/163/339/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючої судді Гайдук А.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №22000324 від 05.09.2024 у розмірі 24430,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2024 року ТОВ «Еко Фін» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг №22000324 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчинений одноразовим ідентифікатором згідно положень ЗУ «Про електронну комерцію). На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 7000 грн.

У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість у сумі 24430,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 17010.00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 420,00 грн.- заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунків.

05.05.2025 між ТОВ «Еко Фін» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір № 05-05/25, відповідно до умов якого ТОВ «Еко Фін» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до позичальників, в т.ч. за договором №22000324 від 05.09.2024.

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 09.06.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву.

У визначений судом строк, 27.06.2025 року, через систему «Електронний Суд» від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а у разі задоволення - зменшити розмір нарахованих процентів, витрат на професійну правову допомогу та надати розстрочку виконання рішення на 12 місяців. Свої заперечення обґрунтовував тим, що позивач не надав докази, що саме ОСОБА_1 уклав договір, повний текст договору було надіслано лише після підписання такого договору, що позбавило його можливості ознайомитися з умовами договору, факт перерахування кредитних коштів не підтверджено належними доказами, сума нарахованих процентів та витрат на правову допомогу є надмірними, а також тим, що його не було повідомлено про заміну кредитора.

01.07.2025 року через систему «Електронний Суд» позивачем було направлено відповідь на відзив, у якій вказано, що відсотки нараховано відповідно до умов кредитного договору, підписаного відповідачем, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, розмір правової допомоги визначено за обсягом наданих послуг і виконаних робіт, доказів неспівмірності витрат зі складністю справи відповідачем не надано, а повідомлення про заміну кредитора не є обов`язком при укладенні договорів відступлення права вимоги. На підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ «Еко Фін» та ОСОБА_1 та перерахування коштів відповідачу позивач подав клопотання про витребування доказів в АТ «Універсал Банк» - інформації по рахунку ОСОБА_1 .

03.07.2025 року ОСОБА_1 подав суду заперечення на відповідь на відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також було подано заперечення на клопотання про витребування доказів у зв`язку з пропущенням позивачем строку для подання доказів з неповажних причин.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 04.07.2025 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено, запитувана інформація надіслана на електронну адресу суду 10.07.2025 року.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, а тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши доводи сторін, встановив таке.

05.09.2024 року між ТОВ «Еко Фін» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №22000324 в електронній формі за допомогою веб-сайту кредитодавця, шляхом фіксації волі сторін за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким позичальник засвідчив не тільки підписання кредитного договору та супутніх документів до нього, а й підтвердження ознайомлення з умовами договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що він не підписував кредитний договір від 05.09.2024 року №22000324 та не мав можливості до підписання вказаного договору ознайомитися з його умовами.

ТОВ «Еко Фін» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 05.09.2024 року №22000324 виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 7000,00 гривень відповідачу на карту НОМЕР_1 , транзакція номер НОМЕР_2 від 05.09.2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією.

Відповідно до витребуваної інформації від 10.07.2025 року, наданої АТ «Універсал Банк», банківська картка НОМЕР_1 була емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), номер телефону НОМЕР_4 , вказаний в анкеті відповідача на оформлення кредиту, є його фінансовим номером, а надана виписка з рахунку ОСОБА_1 підтверджує факт зарахування коштів на вказану карту у сумі 7 000,00 грн. о 16:55 05.09.2024 року.

05.05.2025 між ТОВ «Еко Фін» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір № 05-05/25, відповідно до умов якого ТОВ «Еко Фін» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №22000324 від 05.09.2024.

Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу сума заборгованості ОСОБА_1 складає 24 010,00 грн.: 7000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 17010.00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги (05.05.2024).

Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи вище наведенні положення ЦК України, те, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та те, що ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок ні первісному, ні новому кредитору, суд не бере до уваги доводи відповідача в цій частині.

Новий кредитор за договором про надання споживчого кредиту від 05.09.2024 року №22000324 здійснив нарахування відсотків у сумі 420 грн. за користування кредитними коштами після набуття права вимоги до ОСОБА_1 05.05.2025 по дату виготовлення розрахунку заборгованості, так як строк дії договору ще не закінчився. Відповідач, вважаючи суму нарахованих відсотків надмірною, доказів на спростування розрахунку позивача суду не подав.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Таким чином, встановлення судом факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором є підставою для задоволення позову про стягнення заборгованості за останнім.

Ураховуючи повне задоволення позову та положення ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача.

При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем було зазначено про наявність судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн.

Згідно з ч.3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявка ТОВ «Факторинг Партнерс» про надання юридичної допомоги №41 від 06.05.2025, з якої вбачається, що ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатське об`єднання погодили надання юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; витяг з Акту №10 про надання юридичної допомоги від 20.05.2025 по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 (усна консультація з вивченням документів - 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн.).

Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України.

Окрім положень цієї норми слід врахувати те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, незначну складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім цього, суд враховує, що поданий в інтересах ТОВ "Факторинг Партнерс" позов для адвокатського бюро «Лігал Ассістанс», є типовим, оскільки як свідчить загальнодоступний в мережі інтернет Єдиний державний реєстр судових рішень аналогічних по своїй суті позовів це адвокатське бюро в інтересах цього ж позивача подавало значну кількість.

Із матеріалів позову вбачається, що сама позовна заява підписана директором ТОВ «Факторинг Партнертс», який і подав цю позовну заяву через Електронний суд, не долучено квитанцію про оплату послуг з надання правової допомоги на підтвердження надання АО «Лігал Ассістанс» юридичних послуг по складанню позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованост та формування додатків до неї.

Тому, враховуючи вищевказане, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, фактично надані види робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Сторона позивача не висловила жодних зауважень щодо такого клопотання відповідача.

Вирішуючи вказане, суд враховує, що відповідач не намагається уникнути виконання рішення суду, має намір виконати його, відтак, враховуючи суму боргу, суд вважає за можливе допустити розстрочку виконання рішення суду на шість місяців.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №22000324 від 05.09.2024 у розмірі 24430,00 грн (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять) гривень, яку становлять:

-7000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту);

-17010.00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги;

-420,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунків.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору та 6000 (шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Розстрочити виконання рішення Любомльського районного суду Волинської області від 14 липня 2025 року у справі № 163/1183/25 в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за кредитним договором на шість місяців рівними щомісячними частинами (платежами), а саме:

- до 30 серпня 2025 року в розмірі 4 071 (чотири тисячі сімдесят одна) гривня 67 копійок;

- до 30 вересня 2025 року в розмірі 4 071 (чотири тисячі сімдесят одна) гривня 67 копійок;

- до 30 жовтня 2025 року в розмірі 4 071 (чотири тисячі сімдесят одна) гривня 67 копійок;

- до 30 листопада 2025 року в розмірі 4 071 (чотири тисячі сімдесят одна) гривня 67 копійок;

- до 30 грудня 2025 року в розмірі 4 071 (чотири тисячі сімдесят одна) гривня 67 копійок;

- до 30 січня 2026 року в розмірі 4 071 (чотири тисячі сімдесят одна) гривня 67 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»; місце знаходження - вулиця Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, місто Київ; код ЄДРПОУ - 42640371;

відповідач - ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук