справа № 489/2891/25 провадження №2/489/1998/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У квітні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 56440,00 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що між сторонами 04.07.2024 був укладений кредитний договір (оферти) № 04.07.2024-, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 17000,00 грн. строком на 124 дня зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 1,5 % за один день протягом перших двох чергових періодів та процентною ставкою «Економ» в розмірі 1 % за один день протягом наступних чергових періодів після періоду «Стандарт».

Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 04.11.2024 утворилася заборгованість у розмірі 56400,00 грн., яка складається із 17000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 26350,00 грн. про процентам, комісії 1530,00 грн. та додаткової комісії 3060,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути наведену заборгованість з відповідача.

У відзиві на позовну заяву від 07.05.2025 представник позивача - адвокат Андрущак С.В. в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

У відзиві вказано, що докази (додатки до позову) були подані позивачем у електронних копіях відповідних письмових та електронних доказів, оскільки ці документи не були створені в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», а лише завантаженні до підсистеми після їх оцифрування (сканування) або створення в комп`ютерно-програмних засобах позивача.

Жодним доказом, який надано позивачем, не доказано укладення кредитного правочину між сторонами та надання відповідачу коштів в кредит і наявність заборгованості останнього.

Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що зі сторони позивача він підписаний кваліфікованим електронним підписом ТОВ «Споживчий центр» (Гаврилець Юлією Владиславівною), а з боку відповідача нібито ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

В свою чергу, матеріали справи немістять в собі жодних документів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 повноважень на підписання будь-яких договорів, оферт т/або інших документів від імені ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку із цим кредитний договір є нікчемним.

Позивач стверджує, що кредитний договір було укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Разом з тим, позивач не надав із позовом жодного доказу, що відповідач здійснив дії, зокрема (але не виключено): 1) зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ІТС) ТОВ «Споживчий центр»; 2) створив в такій системі особистий кабінет; 3) отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; 4) отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; 5) ввів одноразовий ідентифікатор в ІТС (сайті) кредитодавця; 6) використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору.

Додаток 8 до позову (файл «BANK ID.pdf», що містить інформацію сервісі BankiD, не можна вважати належним доказом, адже з нього неможливо встановити, з якої саме системи зроблено даний скріншот, оскільки останній містить відображення закладок і інших сервісі та чи була взагалі пройдена ідентифікація за допомогою BankiD.

Більш того, даний документ виготовлено позивачем, а Національним банком України, який є володільцем даного сервісу, у зв`язку із чим у сторони відповідача існують обґрунтовані сумніви щодо його правдивості.

Позивачем не надано і достовірних доказів того, що кредитний договір від 04.07.2024 № 04.07.2024- було підписано зі сторони ТОВ «Споживчий центр».

Щодо копії паспорту споживчого кредиту то він не може свідчити про укладення кредитного правочину та/або отримання коштів в кредит.

Тому, у суду є усі підстави для визнання оспорюваного кредитного договору нікчемним та таким, що укладено з порушенням письмової форми, оскільки в матеріалах справи відсутні докази такого підписання з боку позичальника та/або кредитодавця уповноваженою на це особою.

У даному випадку єдиним належним та допустимим доказом передання грошових коштів в кредит є виписка з банківського рахунку ТОВ «Споживчий центр». Проте даного документу матеріали справи не містять.

У зв`язку із цим неможна вважати належним доказом передання грошових коштів лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки в розмірі 8500,00 грн., що не відповідає пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Позивачем також не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним правочином.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості до закінчення строку кредитного договору, за умовами якого обов`язок з повернення суми кредиту та відсотків за ним у відповідача виникає 04.07.2025. При цьому, позивач відповідну вимогу на адресу відповідача не надсилав та останнім така вимога не отримувалася.

19.05.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав відповідь на відзив в вказав на безпідставність доводів відповідача та просить позовні вимоги задовольнити та одночасно витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» докази на підтвердження того, чи імітувалася (видавалася) банківська картка на ім`я ОСОБА_1 та інформацію про рух коштів по банківському рахунку за 04.07.2024.

21.05.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» надав до суду заяву в якій просить: 1) відмовити позивачу у визнанні обставин (факту) переказу коштів та отримання таких коштів відповідачем за оспорюваним кредитним договором; 2) застосувати до позивача та його представника захід процесуального примусу у вигляді штрафу; 3) попередити позивача та його представника про недопустимість подальшого зловживання процесуальним правом та/або ухилення від виконання процесуальних обов`язків.

Також, 21.05.2025 представник відповідача через систему «Електронний суд» надав заперечення на клопотання позивача про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю.

Цього ж дня представник відповідача до суду заяву про виключення документа з числа доказів, які були додані до позивачем до відповіді на відзив від 19.05.2025.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 13.05.2025,за клопотанням відповідача, витребувано у позивача докази на підтвердження фактичного перерахування відповідачу на картковий рахунок кредиту в розмірі 17000,00 грн. та докази погашення заборгованості.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 04.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04.07.2024-100002181, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 04.07.2024, заявки кредитного договору та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору від 04.07.2024, які підписано відповідачем шляхом застосування цифрового власноручного підпису та одноразового ідентифікатора «Е339».

Кредитний договір укладено сторонами на наступних умовах: сума кредиту 17000,00 грн. строк, на який надається кредит - 124 дня з дати його надання (04.07.2024); дата повернення кредиту - 04.11.2024 (пункти 1 4).

Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1,5 % за день користування кредитом, яка застосовується протягом перших двох чергових періодів (пункт 7 договору). Процентна ставка «Економ» фіксована у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» (пункт 8 договору).

Комісія пов`язана з наданням кредиту 1530,00 грн. Комісія за надання кредиту нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів (пункт 11 договору).

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1530,00 грн. у кожному із двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (пункту 12 договору).

Згідно пункту 16 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 12185,37 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 47940,00 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 30940,00 грн.

Неустойка 170,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (пункт 17 договору).

Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача - отримання даних через Систему BankiD НБУ (пункт 20 договору).

До укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту (підписано одноразовим ідентифікатором «А339»), в якому зазначені умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша інформація.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 17000,00 грн. відповідачу (позичальнику) підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №1-0404 від 04.04.2025. Видача коштів здійснювалася 04.07.2024 за допомогою системи iPay, номер транзакції 443843905, на номер картки НОМЕР_1 .

Відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 17.06.2025, наданої на ухвалу суду від 13.05.2025, та випискою по рахунку ОСОБА_1 за 04.07.2024 підтверджується, що АТ КБ «ПриватБанк» є емітентом картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та на рахунку останнього 04.07.2024 здійснена банківська операція із зарахування коштів в розмірі 17000,00 грн., деталі операції - IPAY_CREDIT_VISA1, Visa Direct.

Таким чином, лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №1-0404 від 04.04.2025 про перерахування ОСОБА_1 04.07.2024 кредиту в розмірі 17000,00 грн. через систему iPay відповідає дійсності та свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносини.

Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 становить 56440,00 грн., яка складається із: 17000,00 грн. основний борг; 26350,00 грн. процентів; 1530,00 грн. комісії; 8500,00 грн. неустойки, 3060,00 грн. додаткової комісії.

У довідці-розрахунку позивач вказав, що проценти по кредиту нараховані за період з 04.07.2024 по 04.11.2024, тобто у межах строку кредитування.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин третьої шостої, восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини дванадцятої статті 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наявних у справі доказів судом встановлено, що 04.07.2024 відповідач звернувся до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заявку, яка є частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 17000,00 грн. шляхом зарахування грошових коштів на його електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , який вказав в пункту 2.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії (оферта).

В свою чергу, акцептувавши пропозицію, позивач здійснив перерахування розміру кредиту відповідачу на електронний платіжний засіб, вказаний останнім, тим самим виконавши взяті на себе грошові зобов`язання.

Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», з якого виникли між ними кредитні правовідносини.

Доводи представника відповідача про нікчемність кредитного договору, зокрема через відсутність у представника позивача ОСОБА_2 повноважень на підписання договору електронно-цифровим підписом, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи довіреністю №2012/23-04 від 20.12.2023, а укладення кредитного договору відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електрону комерцію».

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про недоведеність позивачем укладення кредитного договору з відповідачем за в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр», так як вони спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

При цьому, суд звертає увагу, що без реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача та здійснення позичальником в ній певних дій, виплата кредиту була б неможлива.

Тому твердження представника відповідача про недоведеність позивачем перерахування відповідачу кредиту в розмірі 17000,00 грн., спростовується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №1-0404 від 04.04.2025 та відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 17.06.2025, до якої додано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 згідно якої датою отримання відповідачем кредитних коштів є 04.07.2024, які суд оцінює в сукупності.

При цьому суд зазначає, що виписка з особового рахунку позичальника відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, є первинним документом, який підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Представник відповідача у відзиві вказує, що позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості до закінчення строку кредитного договору вважаючи, що обов`язок з повернення суми кредиту та відсотків за ним у відповідача виникає 04.07.2025.

Між тим, такі доводи представника відповідача не відповідають умовам кредитного договору, з якого вбачається, що датою повернення (виплати) кредиту є 04.11.2024. Позивач до суду із позовом звернувся 16.04.2025, тобто після закінчення встановленого сторонами строку повернення кредиту.

Представник відповідача вказує на відсутність належного розрахунку заборгованості за кредитним правочином, а надану довідку-розрахунок про стан заборгованості не можна вважати належним, достовірним та достатнім доказом.

Суд звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша третя статті 12 ЦПК України).

Незважаючи на вказану засаду цивільного судочинства, представник відповідача не надав суду свого контррозрахунку заборгованості, обмежившись лише посиланням на те, що надана позивачем довідка-розрахунок не може вважатися доказом.

Надаючи оцінку вказаної у довідці-розрахунку заборгованості та відсутність доказів погашення отриманого кредиту та інших нарахованих відповідно до умов кредитного договору платежів, суд вважає доведеними заборгованість по кредиту в розмір 17000,00 грн., по процентам 26350,00 грн. (відповідає розрахунку суду: (17000,00 х 1,5% х 62 (черговий період згідно пункт 5 договору 31 день) + (17000,00 х 1% х 62) = 26350,00), комісіям пов`язаним з наданням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості, розмір яких відповідно становить 1530,00 грн. та 3060,00 грн.

Щодо заперечень представника відповідача проти вимоги про стягнення неустойки в розмірі 8500,00 грн. суд з ними погоджується, а доводи представника позивача з приводу цього вважає помилковими.

Так, за статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути із відповідача неустойку в розмірі 8500,00 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Враховуючи наведе правове обґрунтування, нарахування позивачем неустойки в період дії в Україні воєнного стану не відповідає пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

З огляду на встановлені обставини, правове обґрунтування та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 47940,00 грн., яка складається із 17000,00 грн. заборгованості по кредиту, 26350,00 грн. процентів та 4590,00 грн. (1530,00 +3060,00) комісії.

У частині стягнення неустойки в розмірі 8500,00 грн. підстави для задоволення позову відсутні з наведених вище судом мотивів.

Представником відповідача 20.05.2025 було подано до суду заяву про виключення з доказів електронних копій - візуальної форми послідовності дій, довідки ТОВ «СМ Універсал» від 13.05.2025 № 1305/25-2, картки субконто.

Суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки надання позивачем вказаних доказів зумовлено викладеними у відзиві доводами представника відповідача та вказані докази додатково наряду із іншими наданими позивачем доказами підтверджують укладення відповідачем кредитного договору у електронному вигляді.

У заяві від 20.05.2025 представник відповідача просив відмовити позивачу у визнанні обставини (факту) переказу коштів на отримання кредиту відповідачем за оспорюваним кредитним договором; застосувати до позивача та його представника заходи процесуального примусу; попередити позивача та його представника про неприпустимість подальшого зловживання процесуальними правами та/або ухилення від виконання процесуальних обов`язків.

Наведена заява представника відповідача також не підлягає задоволенню та є безпідставною з огляду на встановлені судом обставини у справі.

Так як позовні вимоги задоволено частково, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2057,34 грн. (2422,40 х 84,93%).

У відзиві представник відповідача вказав, що у зв`язку із розглядом справи відповідач очікує понести витрати в розмірі 5000,00 грн., що складаються із витрат на експертизи у справі.

Разом з тим, клопотання про проведення у справі експертиз відповідачем не заявлялися та експертизи судом не призначалися.

Заяви щодо витрат на правничу допомогу сторонами не заявлялися.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.07.2024-100002181 від 21.05.2024 в загальному розмірі 47940,00 грн. (сорок сім тисяч дев`ятсот сорок гривень 00 коп.) та судовий збір в сумі 2057,34 грн. (дві тисячі п`ятдесят сім гривень 34 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського,133-А;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 14.07.2025.

Суддя І.В.Коваленко