Справа № 717/614/25
Номер провадження2/717/199/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Телешмана О.В.,

з участю секретаря судових засідань Глібіщук М.Л.,

позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився,

представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання з`явилася,

представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився,

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Розанова О.З., звернулася до суду з позовом, в якому просить:

визнати відсутнім право оренди фермерського господарства «Вікторія-2» (Код ) на земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,3095 га, з кадастровим номером :02:003:0092, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) та усунути перешкоди в користуванні даною земельною ділянкою шляхом повернення її ОСОБА_1 з незаконного володіння фермерського господарства «Вікторія-2».

Розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Розановою Ольгою Зіновіївною, до фермерського господарства «Вікторія-2» про визнання відсутнім права оренди та повернення земельної ділянки, суд,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала повністю, та пояснила, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,3095га, з кадастровим номером :02:003:0092, яка розташована на території Івановецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. У 2023 році позивачу стало відомо, що на дану земельну ділянку зареєстроване право оренди відповідачем. Після неодноразових вимог позивача отримати примірник договору відповідач виконав його вимогу і саме тоді позивач побачив, що в договорі оренди землі від 10.07.2020 року не його підпис. Після цього він та інші його односельчани звернулися в поліцію і під час розслідування відповідного кримінального провадження було проведено почеркознавчу експертизу та експертом надано висновок, що в договорі оренди землі від 10.07.2020 року, акті прийому передачі земельної ділянки до даного договору підпис від імені орендодавця вчинений не позивачем, а іншою особою.

Оскільки вказаний вище договір оренди землі не підписаний, то відповідно до вимог ЦК України та Земельного кодексу України і Закону України «Про оренду землі» він не укладений, оскільки такі договори мають містити істотні умови, дату, умову про розмір орендної плати, підписи сторін. Позивач ОСОБА_1 не підписував даний договір, тому він є неукладений. При відсутності договору оренди на спірну ділянку між позивачем та відповідачем не виникли договірні зобов`язання з приводу оренди земельної ділянки. В зв`язку з цим позивач має право вимагати визнання відсутнім права оренду у відповідача на належну йому земельну ділянку та зобов`язати відповідача усунути перешкоди шляхом повернення йому , як власнику, спірної земельної ділянки, який матиме всі правомочності, як власник даної земельної ділянки.

Відповідач та його представник не надавали відомості про виплату позивачу саме орендної плати, не надали інших доказів, які б підтверджували, що спірний договір був укладений, тобто сторони дійшли згоди щодо всі істотних умов договору та виконували ці умови. Отримання оплати за користування належною позивачу земельної ділянки не є в даному випадку конклюдентною дією, яка б передбачала схвалення спірного договору оренди землі, крім того відповідно до законодавства договір оренди землі, тим більше між фізичною та юридичною особою укладається саме в письмовій формі, а конклюдентні дії, як визнання договору стосується лише договорів, які укладаються в усній формі. Тому на даний час у відповідача відсутнє право оренди і він має повернути позивачу належну йому земельну ділянку і рішення суду про задоволення вимог позивача відновить порушене право позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав повністю та пояснив, що відповідач з 2007 року належним чином виконував умови договорів оренди стосовно спірної земельної ділянки. Після закінчення строку оренди за першим договором, був укладений договір в 2020 році, тобто фактично продовжено оренду і позивач справно і повністю отримував орендну плату з 2017 року по 2024 рік та не мав з цього приводу претензій до відповідача. Проте, з незрозумілих причин позивач висловив небажання продовжувати орендні відносини і відповідач погоджується владнати питання припинення оренди але щоб це не мало негативних наслідків для відповідача, як підприємства та для позивача, який може отримати плату за користування його земельною ділянкою за 2025 рік.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3095 га, з кадастровим номером :02:003:0092, яка розташована на території Івановецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №186933 від 16.05.2005 року.

Відповідач фермерське господарство «Вікторія-2» 14.07.2020 року зареєструвало право оренди на належну позивачу ОСОБА_1 вказану вище земельну ділянку на підставі Договору оренди землі від 10.07.2020 року строком на 15 (п`ятнадцять) років, до 10.07.2035 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 22.09.2023 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.07.2020 року № 216701200.

Позивач ОСОБА_1 не підписував, тобто не укладав Договір оренди землі від 10.07.2020 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3095га, з кадастровим номером :02:003:0092, яка розташована на території Івановецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, що підтверджується висновком експерта від 13.08.2024 року № СЕ-19/126-24/7736-ПЧ

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 317 власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ст. 93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В силу ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 cт. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Згідно частина четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Об`єднана палата у Постанові ВС від 19.02.2024 року по справі № 567/3/22 звертає увагу на те, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини другої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що «укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

В судовому засіданні представник відповідача пояснював, що ОСОБА_1 отримував орендну плату від відповідача, проте, відповідачем та його представником в порушення ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що такі виплати були саме орендною платою відповідно до умов договору оренди земельної ділянки, належної позивачу від 10.07.2020 року, а крім того представник позивача в судовому засіданні не заперечувала отримання коштів позивачем від відповідача, проте не як орендну плату, а плату за користування земельною ділянко без договору.

Відповідач та його представник в порушення ст. 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що обома сторонами виконувалися умови саме договору оренди землі від 10.07.2020 року (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі саме відповідно до умов договору від 10.07.2020 року), тому кваліфікація договору як укладеного виключається і такий договір оренди вважається не укладеним.

Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Позивач заперечує факт підписання ним та отримання ним будь-яких пропозицій від відповідача щодо укладення договору оренди землі від 10.07.2020 року, погодження між сторонами істотних умов договору.

Таким чином, на підставі зазначеного вище висновку експерта, який є належним і допустимим доказом, суд встановив, що позивач не підписував договір оренди землі від 10.07.2020 року з відповідачем фермерським господарством «Вікторія -2», тобто відсутні докази вільного волевиявлення позивача на укладення вказаного договору і досягнення згоди щодо його істотних умов у встановленій законом формі.

Так, Верховним Судом у постанові від 15 січня 2021 року у справі №650/1331/18 розглядалось питання щодо застосування висновків Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц при вирішенні правовідносин, предметом яких є негаторний позов з приводу земельної ділянки, щодо якої договір оренди не укладався, разом із висновками Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17.

З тексту постанови Верховного Суду у справі №650/1331/18 вбачається, що в розрізі того питання, чи вважається спірний договір укладеним у разі вчинення конклюдентних дій (сплати орендної плати) підлягають застосуванню саме висновки пунктів 7.38-7.39 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц і аргументи щодо досягнення волевиявлення сторони на укладення такого договору внаслідок отримання орендної плати визнано необґрунтованими.

В пунктах 7.38-7.39 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц зазначено, що відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Крім того, відповідачем та його представником не спростований факт неукладеності договору, не надано безспірних доказів на підтвердження того факту, що позивач впродовж 2017-2024 років отримував від відповідача саме орендну плату за землю, визначену договором від 10.07.2020 року, а не іншу плату за користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач не підписував спірний договір оренди, тобто волю на вчинення спірного правочину позивач не виявляв, що підтверджується дослідженим судом висновком експерта, а також не отримував орендну плату відповідно до умов саме договору оренди від 10.07.2020 року, на підставі якого відповідач зареєстрував спірне право оренди.

Таким чином, між сторонами склалися земельні правовідносини.

Суд вважає, що позивач та його представник не надали доказів на підтвердження наявності перешкод з боку відповідача в користуванні спірною земельною ділянкою, а лише зазначили, що відповідач безпідставно використовував земельну ділянку, тобто без відповідного договору оренди.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не набув прав орендаря за договором оренди землі від 10.07.2020 року і при цьому позивач та його представник не надали суду доказів, що відповідач чинить фізичні перешкоди позивачу в користуванні належною йому земельною ділянкою та наявність державної реєстрації права оренди перешкоджає позивачу в розпорядженні належним йому нерухомим майном.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що за відсутності доказів перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою з боку відповідача, в задоволенні вимоги позивача зобов`язати відповідача повернути спірну земельну ділянку слід відмовити, а також враховується, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання відсутнім права оренди земельної ділянки. Судове рішення про відсутнім права відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації припинення прави оренди, про що також наголошено в Постанові ВС від 25.01.2022 року у справі № 143/591/20.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та визнати відсутнім право оренди фермерського господарства «Вікторія-2» (Код ) на земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,3095га, з кадастровим номером :02:003:0092, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 2,3095га, з кадастровим номером :02:003:0092, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом повернення її позивачу з незаконного володіння Фермерського господарства «Вікторія-2» слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідача Фермерського господарства «Вікторія-2» (Код ) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) слід стягнути 968,96 гривень судових витрат у вигляді судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.1 ст.15 , ч.1,2 ст. 16, ст. 317, 319,321,391, ч.1 ст.407, ч.2 ст. 792 ЦК України , ст. ст. 90, 93, 124 Земельного кодексу України, ч.1 ст.2, ст. 13, 14, 16 Закону України "Про оренду землі", керуючись ст. ст. 2-13,76-80,133,137, 141,258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати відсутнім право оренди фермерського господарства «Вікторія-2» () на земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,3095га, з кадастровим номером :02:003:0092, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 2,3095 га, з кадастровим номером :02:003:0092, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з незаконного володіння фермерського господарства «Вікторія-2» відмовити.

Стягнути з фермерського господарства «Вікторія-2» (Код ) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок судових витрат у вигляді судового збору

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02.07.2025 року.

Суддя Телешман О.В.