Справа № 643/8037/25
Провадження № 2/643/3968/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 суддя Салтівського районного суду міста Харкова Власенко М. В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2025 року до Салтівського районного суду міста Харкова засобами поштового зв`язку надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харковавід 26 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачеві надано десятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання: уточненого позову, приведеного у відповідність п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України; доказів підсудності справи Салтівському районному суду міста Харкова; належним чином засвідченої копії позову та усіх доданих до нього доказів з нотаріально посвідченим перекладом на мову країни Марокко; документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

11 червня 2025 року позивач отримав копію ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 26 травня 2025 року у справі № 643/8037/25, що підтверджується відповідною розпискою, отриманою судом 18 червня 2025 року.

Станом на 14 липня 2025 року будь-яких заяв на виконання ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 26 травня 2025 року у справі № 643/8037/25, а також будь-яких клопотань від позивача не надійшло.

Суд зауважує, що в ухвалі Салтівського районного суду міста Харкова від 26 травня 2025 року у справі № 643/8037/25 зазначено спосіб усунення недоліків позову ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 26 травня 2025 року у справі № 643/8037/25.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Особа, яка має намір подати позовну заяву повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої позовної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року № 340/3224/20.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55,124), а статтею 18 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно, Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та у рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тому, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст. 175, 177 ЦПК України.

Отже, суд позбавлений можливості прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, оскільки її прийняття до провадження не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, що зумовить у подальшому розгляд такої справи з порушенням норм права.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що недоліки позовної заяви не усунені, враховуючи вимоги ст. 185 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_1 вважається неподаною та підлягає поверненню позивачеві.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, у порядку визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Керуючись ст. 185, 260, 354 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Салтівський районний суд міста Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 14 липня 2025 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО