СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4879/25

пр. № 2/759/3381/25

01 липня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 143 468,71 доларів США.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 15 січня 2011 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики. Відповідно до умов договору, 15 січня 2011 року позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 59 000 (п`ятдесят дев`ять тисяч) доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути зазначену суму грошових коштів у строк до 15 січня 2021 року. Грошові кошти були позичені відповідачу з метою придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 . На підтвердження укладення договору позики та передачі грошових коштів Відповідачем було власноручно складено боргову розписку.

Позивач вказує, що станом на день подачі позову відповідачем грошові кошти не повернуто, що свідчить про порушення нею зобов`язань за договором позики. Також позивач просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати, посилаючись на частину 2 статті 625 ЦК України. Загальна сума заборгованості відповідача станом на 26 лютого 2025 року складає 143 468,71 доларів США, яка складається з суми позики 59 000 доларів США, процентів від суми позики за період з 15.01.2011 по 15.01.2021 у розмірі 77 185,04 доларів США та 3% річних у розмірі 7 283,67 доларів США.. Просить позов задовольнити.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

22 травня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив задовольнити.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву частково заперечує проти позовних вимог. Відповідач визнає факт укладення договору позики 15.01.2011 та отримання 59 000 доларів США, а також підтверджує, що кошти були використані для придбання квартири. Відповідач стверджує, що частина грошових коштів була повернута позивачу після 2014 року готівковими коштами в іноземній валюті, проте документального підтвердження цьому немає, і відповідач усвідомлює наявність підстав для стягнення повної суми позики.

Щодо 3% річних, представник відповідача зазначає, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану та тридцятиденний строк після його припинення, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, Відповідач вважає, що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних за період з 24.02.2022 по сьогоднішній день, і правильний розмір 3% річних становить 1954,27 доларів США за період з 16.01.2021 по 23.02.2022.

Також представник відповідача звертає увагу на неспівмірність заявлених позивачем відсотків за користування позикою (77 185,04 доларів США) відносно тіла позики (59 000 доларів США), оскільки розписка не містить обов`язку сплачувати відсотки за користування позикою.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що 15 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, що підтверджується власноручною розпискою відповідача.

Відповідно до умов розписки, позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 59 000 (п`ятдесят дев`ять тисяч) доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути зазначену суму грошових коштів Позивачу у строк до 15 січня 2021 року.

Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та факт передачі відповідної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Позичальник відповідач ОСОБА_3 у добровільному порядку суму боргу не повернула.

У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач у відзиві стверджує, що частина грошових коштів була повернута позивачу після 2014 року готівковими коштами в іноземній валюті. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт укладення договору позики на суму 59 000,00 доларів США.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних 7 283,67 доларів США, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно вимогст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно дост.625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Період прострочення основного грошового зобов`язання розпочався з 14.12.2021 року (наступного дня після встановленого договором строку повернення позики) та триває до моменту ухвалення рішення судом. Однак, суд враховує, що відповідно до перехідних положень ЦК України на час дії воєнного стану зупиняється нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання чи несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Воєнний стан в Україні було введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який неодноразово продовжувався. Таким чином, нарахування 3% річних підлягає зупиненню з 24.02.2022 року.

Отже, нарахування 3% річних є правомірним лише за період з 16.01.2021 року по 23.02.2022 року включно.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 954, 27 доларів США.

Суд відмовляє у стягненні процентів за користування позикою у розмірі 77 185,04 доларів США, оскільки, як було встановлено в ході розгляду справи, боргова розписка, що є єдиним письмовим доказом укладення договору позики між сторонами та підтвердженням передачі грошових коштів, не містить жодних умов щодо нарахування та сплати процентів за користування позиченими коштами. Відповідно до положень статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У випадку, якщо договір позики є безпроцентним, або ж у його тексті відсутнє пряме зазначення про нарахування процентів, то відсотки не стягуються. Позивачем не було надано жодних інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність домовленості між сторонами про сплату таких значних відсотків, що значно перевищують тіло позики. Відсутність письмової згоди сторін щодо процентів за користування позикою в борговій розписці свідчить про те, що даний договір є безпроцентним, а отже, вимога Позивача у цій частині є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти за договором позики.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання у встановлений сторонами строк по договору позики не виконав, борг за договором не повернув та будь-яких конкретних доказів на спростування доводів позовних вимог не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1046, 1047, 1048 1049 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором позики від 15.01.2011 року у розмірі 59 000,00 USD (п`ятдесят дев`ять тисяч) доларів США 00 центів

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 % річних на суму заборгованості за договором позики від 15.01.2011 року у розмірі 1 954, 27 доларів США (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят чотири долари, 27 центів.) за період з 16.01.2021 року по 23.02.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко