ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/2228/24
Номер провадження: 22-ц/819/116/25, 22-ц/819/138/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.

суддів Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

секретар Андреєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року (під головуванням судді Зуб І.Ю.) та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року ( під головуванням судді Зуб І.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

встановив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Андрюк Артем Миколайович, звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з серпня 2019 року вона перебувала із відповідачем у трудових відносинах, займаючи посаду завідувача виробництва структурного підрозділу «Їдальня».

09 листопада 2023 року правління Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» прийняло рішення, яким діяльність структурного підрозділу «Їдальня» призупинено з 15 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року та вирішено вжити заходів, в межах чинного законодавства, щодо припинення дії трудових договорів з працівниками структурного підрозділу. Рішення правління мотивовано збитковістю наведеного структурного підрозділу.

На виконання рішення правління товариства від 09.11.2023 року, яке оформлено відповідним протоколом, 14.11.2023 року АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» видало наказ №274 про скорочення штатних посад, зокрема посад у структурному підрозділі «Їдальня».

15 січня 2024 року зазначений наказ реалізовано шляхом видачі наказу №14-к про припинення трудового договору із працівниками структурного підрозділу «Їдальня» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, однак пізніше з`ясувалося, що щодо неї дія трудового договору відповідачем призупинена на період дії воєнного стану.

Посилаючись на те, що передбачені статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстави для призупинення дії трудового договору у спірних правовідносинах відсутні та на те, що незаконні дії відповідача фактично призвели до припинення з нею трудових відносин, що заборонено статтею 184 КЗпП України, оскільки вона є одинокою матір`ю, на утриманні якої перебуває двоє неповнолітніх дітей; позбавили її можливості стати на облік в Центрі зайнятості для пошуку іншої роботи та отримання допомоги по безробіттю, а отже: залишили без засобів для забезпечення своєї та дітей життєдіяльності, позивачка із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 14.03.2024 року, просила суд визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» від 11. 01. 2024 року №16-к про призупинення укладеного з нею трудового договору, поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та інші передбачені діючим законодавством виплати та вирішити питання про розподіл судових витрат.

16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Андрюк А.М., звернулася до суду із заявою про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги. Посилаючись на те, що нею виконано вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України, просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 654грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, ухвали суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» від 11.01.2024року №16-к про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд стягнув із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211грн 20 коп. за позовну вимогу немайнового характеру.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року суд відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович, просить рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалу цього ж суду про відмову в ухваленні додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу скасувати та ухвалити нові судові рішення про задоволення зазначених вимог позивачки.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повернути позивачці заяву про зміну предмета позову, а в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року обґрунтована тим, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не навів мотивів щодо своїх висновків та зробив їх з порушенням статті 43 Конституції України і без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 07.02.2024 року у справі №521/9115/22, від 21.06.2023 року у справі №149/1089/22, від 31.01.2024 року у справі №161/8196/22, від 14.ж02.2024 року у справі №46/2944/22, які підлягали врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року мотивована тим, що висновки суду та наведені ним арґументи щодо відсутності підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачкою витрати на правову допомогу, не відповідають як вимогам процесуального права, так і обставинам справи, які мають істотне значення для правильного вирішення порушеного нею питання про ухвалення додаткового рішення.

Зокрема, висновки суду про відсутність підпису адвоката на укладеному із ОСОБА_1 договорі про надання правої допомоги, а звідси: про фактичну недійсність викладених у договорі умов, спростовуються тезою самого суду, яка знайшла відображення у рішенні від 11.10.2024 року, ухваленого по суті спору, що виник між сторонами, про те, що адвокат Андрюк А.М. має повноваження представника позивачки, оскільки ним надано ордер на ведення справи. Крім того, на думку скаржника, суд не врахував ту обставину, що окрім підписання паперового варіанту договору обома сторонами, цей договір вважається таким, що підписаний адвокатом додатково за допомогою електронного цифрового підпису через електронний кабінет, що відповідає вимогам статей 14, 43 ЦПК України, Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Положенню про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Підписана таким чином електронна копія договору про надання правової допомоги була направлена суду першої інстанції, який не вимагав надання оригіналу цього договору для перевірки відповідності електронної копії паперовому оригіналу.

Апеляційна скарга Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» обґрунтована тим, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в оскарженій частині.

Так, скаржник вважає висновки суду щодо безпідставного призупинення дії укладеного із позивачкою трудового договору неправильними та такими, що не відповідають обставинам справи, які, зокрема свідчать про неможливість надання товариством як роботодавцем роботи позивачці у відповідності до займаної нею посади завідувача виробництва структурного підрозділу «Їдальня», весь персонал якого було скорочено, саме внаслідок дій держави, що здійснює агресію проти України і на яку покладається обов`язок з відшкодування вимушених майнових втрат. Наведена обставина, на думку скаржника, є підставою для застосування до позивачки положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». При цьому та обставина, що позивачка є одинокою матір`ю і має гарантії, визначені трудовим законодавством, не має правового значення для застосування роботодавцем приписів наведеної вище норми права в частині призупинення дії укладеного з нею трудового договору. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі №243/442/23.

Крім наведеного скаржник зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийняті до розгляду заяви позивачки про зміну предмета позову, яка, на його думку, спрямована одночасно на зміну предмета та підстав позову і є новим позовом, що недопустимо. Наведений арґумент скаржник обґрунтовує правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.04.2024 року, справа №657/1024/16-ц.

Порушення судом норм процесуального права скаржник вбачає і в прийнятті до розгляду позовної та інших заяв позивачки по суті позову, які були підписані адвокатом Андрюком А.М., повноваження якого на вчинення цих процесуальних дій, на його думку, не підтверджені належними доказами.

Позиція інших учасників справи

У письмових відзивах на апеляційні скарги кожна із сторін спору викладені в них доводи не визнала.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень, що є предметом перегляду в апеляційному порядку, в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційні скарги позивачки підлягають задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції по суті спору мотивовано тим, що обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачці роботу, як і неможливості позивачки виконувати цю роботу, судом не встановлено, тому виданий 11.01.2024 року АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» наказ №16-к про призупинення дії укладеного із ОСОБА_1 трудового договору на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є протиправним та підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою звільнення працівника та припинення трудових відносин з ним, тому відсутні підстави для поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», займаючи посаду завідувача виробництва їдальні.

Відповідно до Протоколу №27/11-2023 на засіданні правління АТ «Херсонська ТЕЦ» 09.11.2023 року прийнято рішення призупинити діяльність структурного підрозділу «Їдальня» з 15.01.2024 року по 31.12.2024 року, в зв`язку із його збитковістю. У наведеному протоколі вказаний період дослідження доходів та витрат структурного підрозділу «Їдальня» за 2021 2022роки та перше півріччя 2023 року, із якого вбачається, що цей структурний підрозділ є збитковим, починаючи із 2021року.

Питання призупинення діяльності їдальні, на підставі вказаного протоколу погоджено на засіданні профспілкового комітету від 14.11.2023 року.

14.11.2023 року, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, на виконання рішення правління АТ «Херсонська ТЕЦ» від 09.11.2023 року (протокол № 27/11-2023), відповідач видав наказ № 274, яким скоротив штатні посади, зазначені у додатку 1 до наказу та виключив їх із штатного розпису з 15.01.2024 року.

Згідно з додатком 1 до наказу № 274 від 14.11.2023 року скороченню та виключенню із штатного розпису підлягають посади: завідувача виробництва їдальні, дві посади кухаря 4 розряду їдальні, одна посада кухаря 3 розряду їдальні, дві посади кухонного робітника 2 розряду їдальні, посада прибиральника службових приміщень їдальні.

Згідно із пунктом 2 наказу № 274 від 14.11.2023 року у додатку 2 затверджено список осіб, працюючих на штатних посадах, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штату. В цьому додатку відсутнє прізвище позивача.

15.01.2024 року задля усунення розбіжностей в документах та з метою дотримання вимог законодавства про працю, наказом № 16 відповідач вніс зміни до наказу № 274 від 14.11.2023 року «Про скорочення штату», які полягали, зокрема у виключенні із наведеного у додатку переліку посад, які підлягають скороченню, посади завідувача виробництва їдальні.

Відповідно до наказу № 16-к від 11.01.2024 року дію трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , завідувачем виробництва їдальні, призупинено з 15.01.2024 року на період воєнного стану. Вказано, що цей наказ прийнято на виконання рішення правління АТ «Херсонська ТЕЦ» від 09.11.2023 року, протокол №27/11-2023р., на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку із неможливістю обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Пунктом 5 вказаного наказу відділу управління персоналом наказано під час призупинення дії трудового договору пропонувати ОСОБА_1 вакантні посади або можливість укладення строкового трудового договору на час відсутності основного працівника, з урахуванням її освіти та досвіду роботи.

Позивачка факт ознайомлення із зазначеним наказом на час його видачі та факт своєї обізнаності щодо призупинення укладеного з нею трудового договору аж до 05.02.2024 року (дня отримання інформації, наданої відповідачем на звернення адвоката Андрюка А.М.) заперечує.

12.01.2024 року та 15.01.2024 року створеною відповідачем комісією складено акти про те, що 11.01.2024 року, ОСОБА_1 була запрошена по робочому номеру телефону до відділу кадрів для ознайомлення з наказом № 16-к від 11.01.2024 року, однак відмовилась це зробити, а прибувши до відділу кадрів для ознайомлення з наказом №16-к від 11.01.2024 року (дата прибуття в акті не зазначена), відмовилась його підписувати.

Позивачка має статус одинокої матері, яка виховує двох неповнолітніх дітей.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та частиною 2 статті 1 якого ( в редакції на час винесення оспорюваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Відповідно до частини 1 статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ( в редакції на час винесення оскаржуваного наказу) , призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі №758/4178/22, (провадження № 61-6935сво24) зроблено наступний висновок про застосування норм права.

Сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» №75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору»), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.

Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» №75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору») є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони не породжують правові наслідки у зв`язку із призупиненням дії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.

Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обставин неможливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу її виконувати, товариством не доведено.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про незаконність призупинення дії трудового договору з позивачем є таким, що ґрунтується на наведених нормах матеріального права та встановлених судом першої інстанції обставинах справи, а отже доводи апеляційної скарги АТ «Херсонська ТЕЦ» є неприйнятними з підстав вищевикладених.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, встановивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивачку можливості працювати, суд першої інстанції мав покласти на відповідача обов`язок відшкодувати ОСОБА_1 середню заробітну плату за час незаконного призупинення дії трудового договору .

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в

рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що

підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового

податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та

працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього

податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в

резолютивній частині рішення.

Згідно з п. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ вказаного вище Порядку, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно наявної в матеріалах справи , на виконання вимог апеляційного суду, копії довідки, позивачці у листопаді 2023 року нарахована заробітна плата в сумі 20 120 грн.10 коп., а в грудні 2023 року 23 215 грн. 50 коп ( т.2 а.с.116)

За змістом п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу IV Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору , який має бути стягнений з відповідача на користь позивача наступний :

- 43 335,6о грн. (сума заробітної плати за листопад та грудень 2023 року): 43 (кількість робочих днів у листопаді та грудні 2023 року) = 1 007,80 грн. (середньоденна заробітна плата);

- 394 (кількість робочих днів з 12 січня 2024 року до дня ухвалення рішення 16 липня 2025 року) х 1 007,80 грн. (середньоденна заробітна плата) = 397 073 грн. 20 коп (середній заробіток за час вимушеного прогулу).

Вини працівника у розгляді заяви більше року, для обмеження, передбаченого ч.2 ст. 235 КЗпП України відповідачем не доводилось, судом не встановлено.

Виклад у позові обставин щодо обґрунтування позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу АТ «Херсонська ТЕЦ» від 15.01.2024, що стосується трудового договору щодо ОСОБА_1 у тому рахунку з посиланням на вимоги Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та її заява від 14.03.2024, подана у встановленому процесуальним законом порядку до закриття підготовчого засідання та фактично є уточненням позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу саме щодо призупинення дії трудового договору від 11.01.2024 року, унеможливлюють погодитися з доводами представника АТ «Херсонська ТЕЦ» про те, що подання заяви про зміну предмету позову було спрямовано одночасно на зміну предмету та підстав позову та про наявність підстав для застосування наведених ним правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.20204 у справі №657/1024/16-ц.

Крім того, враховуючи наведений у позові та заяві від 14.03.2024 виклад обставин, в силу вимог ч.5 ст. 174 ЦПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Прийняття наведеної заяви судом першої інстанції здійснено в межах процесуальних повноважень суду та позивача.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 369/14377/19 (провадження № 61-8314св23) зроблено висновок, що «Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає».

Матеріали справи свідчать, що адвокатом Андрюком А.М. до суду першої інстанції при поданні заяв, документів сформованих в системі «Електронний суд» подавався неодноразово договір про надання правової допомоги №22/01-24 від 22 січня 2024 року, укладений між ним, як адвокатом, і ОСОБА_1 , як клієнтом , у тому рахунку 14.03. 2024 ( т. 1 а.с.95-96) та в наступному. Долучення договору про надання правової допомоги безпосередньо адвокатом шляхом подання цього документу через систему «Електронний суд» свідчить, що ним, як стороною договору, договір підписаний електронним підписом, що узгоджується з вимогами Закону України « Про електронний цифровий підпис», ст.ст.14, 43 ЦПК України. Крім того, як вказано в апеляційній скарзі позивачки, ОСОБА_1 підписала власноручно у м. Херсоні договір та надіслала його на електронну адресу адвоката, а також на його поштову адресу в м. Чернівці. Слід зазначити, що ордер адвоката Андрюка А.М. містить зазначення підстави надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги №22/01-24 від 22 січня 2024 року.

Таким чином, довід суду першої інстанції про не підписання договору про надання правової допомоги безпосередньо мокрим підписом адвоката, як підстава відмови у стягненні витрат на правову допомогу, є помилковим. Внаслідок помилкового висовку суду щодо не підписання договору, суд не прийняв до уваги додаток до договору щодо розміру гонорару та акт прийому-передачі виконаних послуг за договором про надання прававої допомоги , детальний опис робіт, як такі, що є похідними від договору про надання правової допомоги .

Надані стороною позивача докази щодо наявності підстав для стягнення витрат на правову допомогу мали бути враховані з урахуванням надання оцінки заяви відповідача про зменшення витрат на правову допомогу та вимог 137 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 4.1 договору про надання правововї допомоги від 22/01-24 сторони вартість послуг адвоката визначається додатковою угодою №1.

Додаткова угода №1 від 13 жовтня 2024 року містить визначення сторонами вартіості гонорару в розмірі 14762 грн. Детальний опис наданих послуг та акт прийома передачі від 13 жовтня 2024 року містять види послуг, їх розмір та загальну суму - 16 654 грн. Стороною позивача не наведені обставини різниці суми гонорару з актом прийма-передачі, враховуючи, що вони укладені в один день 13.10.2024 року. Не є обгрунтованим завищення адвокатом участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції протягом 2 годин на суму 3028 грн., оскільки протоколи судових засідань свідчать про його участь протягом 58 хв, а отже , у вартості однієї години- 1 514 грн. ( т.1. а.с.165-167, 178). Судова колегія вважає доречними доводи відповідача, викладені у заяві про зменешення судових витрат, які зводяться до того, що виправлення помилки позивача, як недоліку позовної заяви ( який полягав у незазначені ціни позову), про що вказано в ухвали суду першої інстанції не може фінансуватися за рахунок відповідача, що виключає стягнення цієї послуги у сумі 757 грн.

Позиція представника відповідача що перші три пункту акту прийому передачи послуг ( на які витрачено адвокатом 6 годин) щодо зустрічі з клієнтом, консультація та узгодження правової позиції; правовий аналіз документів та розробка подальшої стратегії; підготовка та направлення позовної заяви можна вважати одним пунктом з назвою: підготовка позовної заяви, тому що без неї неможливо провести аналіз документів і визначення стратегії захисту (також питання які документи робив аналіз адвокат, якщо ОСОБА_1 відмовлялась отримувати від відповідача будь-які накази тощо, тобто вже після отримання адвокатом копії документів на адвокатський запит було здійснено аналіз цих документів та формування ним заяви про зміну предмету позову) загальна сума послуг може складати 2 години, що дорівнює 3 028 грн., є частково обґрунтованою, а тому загальна сума за цими видами послуг в розмірі 9 084 грн. з урахуванням наведених відповідачем доводів є завищеною та має бути зменшена .

Виходячи з визначеним сторонами розміру гонорару в сумі 14 762 грн., відсутності обґрунтування щодо його збільшення в день визначення цього розміру до 16 654 грн., наявності завищеної суми по першим трьом видам послуг, про що зазначено вище, відсутності підстав для врахування послуги за годину участі у судових засіданнях, в розмірі 1 514 грн та підготовку заяви на усунення недоліків позовної заяви в розмірі 757 грн., наявні підстави для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 407 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені обставини, норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг надають підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги АТ «Херсонська ТЕЦ» та задоволення апеляційної скарги позивача на рішення суду, та часткового задоволення апеляційної скарги позивача на ухвалу суд.

Отже рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середньомісячної заробітної плати підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення наведеної позовної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час незаконного призупинення дії трудового договору ( з 12 січня 2024 року до дня ухвалення рішення. А саме за 394 робочих днів) в сумі 397 073 грн. 20 коп.

Ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 407 грн. В іншій частині цієї заяви відмовити з підстав вищевикладених.

Щодо судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов задоволено повністю.

Розміри ставок судового збору регламентовано статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Статтею 5 вказаного закону визначено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини першої статті 5 Закону). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) вказано, що: «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи».

Звільнення позивачки від судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку, задоволення цієї позовної вимоги, стягнення середнього заробітку в сумі 397 073 грн. 20 коп. на користь позивачки, є, в силу вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України підставою для стягнення судового збору за зазначену вимогу з відповідача в дохід держави в сумі відповідно до ставки, визначеної Законом України «Про судовий збір» - 3 970 грн. 73 коп.

Вищенаведене є підставою для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 5 956 грн. 09 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час незаконного призупинення дії трудового договору в сумі 397 073 грн. 20 коп. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року задовольнити частково. Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Андрюк Артем Миколайович про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 407 грн. В іншій частині заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 липня 2015 року

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

В.Л. Бездрабко