Справа № 201/2803/25
Провадження № 2/201/2334/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

07.03.2025р. ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Лещенко О.Д. (діє на підставі доручення №810Дн від 06.08.2024р.), звернулася до суду із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом (а.с. 1 - 2).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. щодо прийняття спадщини.

Після смерті батька Позивачки відкрилась спадщина на нерухоме майно у розмірі 70/100 частки квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Частина квартири у розмірі 30/100 частки належить позивачці на праві власності.

Спадкодавець був співвласником квартири зі своєю матір`ю (бабусею позивачки) ОСОБА_3 , кожному належало по 35,25 кв. м., що є по 1/2 частині у кожного.

На підставі договору міни квартир від 04.06.1999р. частка квартири яка належала спадкодавцю зменшилася на 30/100, так як перейшла у власність позивачки.

28.07.2008р. частка квартири яка належала спадкодавцю збільшилася на 41/100, яку він отримав у спадщину від своєї матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2007р..

Таким чином з 28.07.2008р. спадкодавцю на праві власності належало 70/100 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка і є спадковим майном.

Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 11.06.2024р. №74/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як у позивачки ОСОБА_1 відсутній документ підтверджуючий право власності спадкодавця на частку квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, враховуючи наявність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та змушена звернутися до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

На підставі викладеного, позивачка просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на 70/100 частки квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяви учасників процесу по суті справи.

Правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.03.2025р. позовну заяву залишено без руху (а.с. 22 - 23).

Ухвалою судді від 20.03.2025р. вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 26).

Ухвалою судді від 17.04.2025р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. завірені належним чином копії матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40).

Підготовче засідання у справі закрите 17.04.2025р. та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 39).

14.05.2025р. від представника позивачки адвоката Лещенко О.Д. надійшла заява, в якій вона просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовільнити (а.с. 46).

16.04.2025р. від представника відповідача Маріупольської міської ради Донецької області - Бастриги С.М. (діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 25.11.2021р. а.с. 32) надійшла заява, в якій представник відповідача просив справу розглядати без його участі, рішення відніс на розсуд суду (а.с. 31).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 279, ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Батьком позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 26.11.1990р., актовий запис № 1767 (а.с. зворот 58).

ОСОБА_2 був співвласником квартири зі своєю матір`ю (бабусею позивачки) ОСОБА_3 , кожному належало по 35,25 кв. м., що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 24.08.1993р. (а.с. 12 - 13).

На підставі договору міни квартир від 04.06.1999р. (а.с. 18) частка квартири яка належала спадкодавцю зменшилася на 30/100, так як перейшла у власність позивачки, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (а.с. 15).

З 21.07.1999р. позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 28.11.2023р. (а.с. зворот 57).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2007р. (а.с. 11) ОСОБА_2 отримав у спадщину від матері ОСОБА_3 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_2 у розмірі 41/100, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2008р. (а.с. 14).

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі № 263/10734/2013ц від 16.12.2013р. батьки позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розлучились, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 61).

Після укладення шлюбу 08.08.2013р. прізвище позивачки було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 59).

Після укладення шлюбу 23.08.2023р. прізвище позивачки було змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1593 (а.с. 58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 19.02.2019р. Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 432 (а.с. 6, 60).

Отже, після смерті батька позивачки залишилось спадкове майно, а саме 70/100 частки трикімнатної квартири загальною площею 70,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11.06.2024р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. зареєструвала спадкову справу за заявою позивачки. Номер у Спадковому реєстрі 725629770, номер у нотаріуса 31/2024 (спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с. 54 - 66).

На виконання ухвали суду про витребування доказів 05.06.2025р. від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. надійшла копія матеріалів спадкової справи №31/2024р.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) у реєстрі міститься інформація про складання 18.08.2016р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Лушкіною О.В., стан заповіту є чинний (а.с. зворот 62).

11.06.2024р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. винесла Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії (а.с. 5, 64).

Підставою для відмови в Постанові зазначено, щоу позивачки ОСОБА_1 відсутній документ підтверджуючий право власності спадкодавця на частку квартири АДРЕСА_2 .

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням № 1/0/9-22 від 06.03.2022 змінив територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська (натепер Соборний районний суд міста Дніпра).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 цього ж кодексу визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

З врахуванням того, що спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_2 відкрито за заявою позивачки в 2024 році, а повторне відкриття спадкової справи після смерті того й самого спадкодавця не допускається, то спадкоємець за цим заповітом, ким би він не був, пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини.

Відтак спадкування після смерті ОСОБА_2 здійснюється за законом, і єдиним його спадкоємцем першої черги є дочка, позивачка у справі, яка проживала і була зареєстрована із останнім за однією адресою на день його смерті та яка наразі не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови, нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією м. Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади з 21.05.2022р. перебуває у тимчасовій окупації.

Нотаріусом відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що у позивачки ОСОБА_1 відсутній документ підтверджуючий право власності спадкодавця на частку квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Спадкова справа підлягає обов`язковій реєстрації у книзі обліку і реєстрації спадкових справ, Алфавітній книзі обліку спадкових справ та у Спадковому реєстрі.

В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.

Якщо за результатами перевірки відомостей Спадкового реєстру встановлено наявність раніше заведеної спадкової справи, заведена без використання Спадкового реєстру спадкова справа передається до нотаріуса, яким раніше заведено спадкову справу, в порядку, передбаченому підпунктом 2.7 цього пункту. Якщо наявність такої справи не встановлено, здійснюється реєстрація спадкової справи в Спадковому реєстрі.

Забороняється видача свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі, заведеній без використання Спадкового реєстру, до її реєстрації у Спадковому реєстрі.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності.

Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»).

Суд, з`ясувавши обставин справи, вважає, що вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 70/100 частки квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,2 кв.м, житловою площею 47,9 кв.м у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 11 липня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова