провадження №2/489/1060/25
30 червня 2025 року м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,
представника позивача Ткачук Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
У грудні 2024 року позивач, через свого представника адвоката Ткачук Г.М. звернувся до суду з позовом в якому просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача з вказаної квартири та визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.
В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником квартири в якій, крім нього, зареєстровані відповідач, який є його батьком та який з 2003 року позбавлений відносно нього батьківських прав, та проживає також з 2011 року його бабуся ОСОБА_3 , 1947 року народження, яка здійснювала опіку та піклування на д ним до досягнення ним повноліття.
Відповідач, який зловживає алкогольними напоями і наркотичними засобами та веде аморальний спосіб життя, в квартирі не проживає, але від часу потрапляє до квартири та створює позивачу і ОСОБА_3 , перешкоди в користуванні квартирою, вчиняє сварки, та за відсутності позивача застосовує до ОСОБА_3 фізичне насильство. Комунальні послуги відповідача ніколи не оплачував та жодних вкладень в квартиру не здійснював. Крім того, виносить речі і меблі з квартири, які потім розпродує. Неодноразово намагався вигнати з квартири позивача та ОСОБА_3 та здійснював спроби побити останню. Своїми діями відповідач робить неможливим та нестерпним проживання з ним в одній квартирі.
Позивач та ОСОБА_3 неодноразово зверталися до поліції із заявами про виселення відповідача, але жодних дій поліція не вчиняла та відповідача не вплинула. Останній раз вчинення насильства відповідачем щодо ОСОБА_3 мав місце 30.11.2024, за яким порушено кримінальне провадження за статтею 122 КК України. Досудове розслідування по якому триває.
Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою ОСОБА_4 (на теперішній час Інгульський) районного суду міста Миколаєва від 26.12.2024 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
20.02.2025 від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якому вона просить змінити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 15.04.2025 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.
У судовому засідання представник позивача відмовилася від розгляду своєї заяви від 20.02.2025 про уточнення предмету позову та просила задовольнити позовні вимоги, які вказано у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив та правом на надання відзиву не скористався. Про судові засідання повідомлявся за адресою реєстрації, але надіслана йому судова кореспонденція повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2010, зареєстрованого в МБТІ, позивач ОСОБА_1 на підставі нотаріального договору дарування № 121 від 11.02.2010 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва «Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні» від 26.12.2024, сформованого на запит суду, у квартирі позивача зареєстровані сам позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Із позову та доданих до нього письмових доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача, який відносно нього позбавлений батьківських прав рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22.09.2003 по справі № 2-4-3249/03.
Із змісту позову слідує, що в квартирі також з 2011 року проживає бабуся позивача - ОСОБА_3 , яка на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.07.2003 № 1004 була призначена опікуном на той час малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як мати знаходилася в розшуку, а батько тривай час не займався вихованням та утриманням сина.
Копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.02.2007 підтверджується, що мати позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У позові вказано, що відповідач в квартирі не проживає та потрапляє до неї, коли відсутній позивач, після того як дочекається під`їзді будинку ОСОБА_3 . Будучи в квартирі вчиняє сварки, за відсутності позивача, застосовує фізичне насильство до ОСОБА_3 та погрози до неї і позивача, що позбавить їх життя, виносить з квартири меблі та інше майно, яке йому не належить, що робить неможливим та нестепним проживання з ним в одній квартирі.
У судовому засіданні представник позивача пояснила, що відповідач в квартирі не проживає але постійно навідується до неї. При потраплянні в квартиру вчиняє дії фізичного та психологічного впливу відносно ОСОБА_3 . Де фактично проживає відповідач невідомо. Відомо, що останній зловживає наркотичними речовинами та алкогольними напоями. Виписати в досудовому порядку відповідача з квартири позивач не має можливості, так як на даний час перебуває за кордоном, а поліція відмовляється вживати будь-яких заходів до відповідача, так як той зареєстрований в квартирі.
Правове обґрунтування та мотиви суду.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Підстави виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення визначені статтею 116 ЖК України.
За частиною першою статті 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Отже, цивільно-правова відповідальність за статтею 116 ЖК України настає при руйнуванні чи псуванні житлового приміщення, або використанні його не за призначенням, або систематичному порушенні правил співжиття. Під систематичністю розуміється вчинення двох і більше правопорушень. При цьому необхідно, щоб така поведінка винної особи була предметом розгляду органів місцевого самоврядування, поліції, прокуратури, суду, громадських організацій тощо, а застосовані заходи попередження, громадського впливу виявились безрезультатними.
Враховуючи встановлені обставини та доведення позивачем систематичного порушення відповідачем правил співжиття, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині виселення відповідача, яке відповідно до вимог статті 116 ЖК України здійснюється без надання іншого житлового приміщення.
Щодо вимоги про втрату відповідачем права користування квартирою, то така позовна вимога не може бути задоволена, так як виселення та втрата права користування житловим приміщенням є взаємовиключними вимогами та ґрунтуються на різних підставах. У даному випадку, підставою позову є порушення відповідачем правил співжиття та саме на підтвердження цих обставин позивач надав письмові докази. Підстав втрати відповідачем права користування житловим приміщенням позов не містить, як і не містить жодних доказів з цього.
Так як позов задоволено частково, на підстав частини першої статті 116 ЖК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.)
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце поживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складено 01.07.2025.
Суддя І.В.Коваленко