30.06.2025 Справа № 363/836/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

18.02.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за №00-10483215 від 03.12.2023 року у розмірі 36 073,80 грн., яка складається з: 6 615 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 29 458,80 грн. - заборгованості за відсотками, а також судові витрати, що складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі - 2 422,40 та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 7 000 грн. Так, представником позивача, в обґрунтування позову зазначено, що 03.12.2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії за №00-10483215 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт первісного кредитора - https://kachay.com.ua/ та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Після цього добровільно, без примусу чи тиску, відповідач заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту кредитодавця, тобто вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані. Первісним кредитором здійснено ідентифікація/верифікація відповідача у спосіб, передбачений Постановою НБУ за №107 від 28.07.2020 року «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації клієнта. Таким чином ТОВ «Качай гроші», перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання договору, перевірило не лише особисті дані відповідача, з метою його ідентифікації, а і платіжну картку, а саме приналежність платіжної картки саме позичальнику. Згідно з Правилами, до укладення договору про споживчий кредит, позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надається паспорт споживчого кредиту. Позичальник ознайомлюється із запропонованими в паспорті споживчого кредиту умовами кредитування та у разі згоди із ними, підписує його, шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_6 відправлено 03.12.2023 о 02:35:38 на номер телефону НОМЕР_1 відповідача та введено ним 03.12.2023 о 02:35:57. Введення позичальником одноразового ідентифікатора є підписанням договору, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, приймаючи умови договору, відповідач підтвердив, що йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року (що був чинним на момент укладання цього договору), ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ознайомлений зі змістом ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» та з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай гроші», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті https://kachay.com.ua/ (розділ 7 кредитного договору). Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відразу після вчинених дій відповідача, 03.12.2023 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» ініціювало переказ коштів згідно договору за №00-10483215 від 03.12.2023 року безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку за НОМЕР_7, що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується повідомленням від 09.09.2024 року з відміткою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» та додатком до нього. 22.01.2024 року ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу за №22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №00-10483215 від 03.12.2023 року. 16.08.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали договір факторингу за №16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №00-10483215 від 03.12.2023 року. В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за договором за №00-10483215 від 03.12.2023 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 36 073,80 грн.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України - зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про яку, зазначено у вказаному судовому рішенні.

Витребувана інформація надійшла до суду 09.04.2025 року.

27.06.2025 року до суду від відповідача надійшли пояснення у справі в яких він посилався на те, що не укладав з позивачем жодних договорів і не брав у нього коштів. Тому, на думку відповідача, позивач не має підстав стягувати з нього кошти. Дійсно 03.12.2023 о 02:35 відповідач отримав на власну банківську карту суму 6 300 грн. Хто і чому вислав йому ці кошти відповідачу невідомо. В переказі не було вказано відправника коштів, а також призначення платежу, тому неможливо було ідентифікувати, хто був відправником цих коштів і на підставі чого відповідач отримав їх. Після отримання інформації про подання позову у цій справі та після ознайомлення з її матеріалами, відповідач у телефонному режимі звернувся до ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» з пропозицією повернути їм кошти, однак оператор йому повідомив, що ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» продало цей кредит іншій особі. Оскільки ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» не надало достатньої інформації про видачу кредиту та підтверджуючих документів, у відповідача не було підстав сплачувати отримані ним кошти іншим особам, поки вони не доведуть йому, що саме вони наразі є належними кредиторами по цій сумі 6 300 грн. ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» відмовились від повернення зазначених коштів. Відповідачу наразі невідомо кому саме він має повернути кошти у розмірі 6 300 грн., які він отримав невідомо від кого, без жодної причини. Відповідач вказує, що є законослухняним громадянином, який самостійно виховує єдину доньку та доглядає матір (його призначено помічником дієздатної особи). Житло відповідача було розбомблене росіянами у березні 2022 року, він як зміг відновив його. Відповідач страждає на хворобу ніг (пошкоджені суглоби в колінах), що завдає йому болю та страждань при ходінні. Постійних та регулярних доходів у відповідача немає, натомість йому постійно обов`язково потрібно забезпечувати розвиток доньки, 2009 року народження, догляд та лікування матері, 1948 року народження, лікуватись самому, що виключає можливість виконати забаганку позивача про стягнення на його користь коштів у розмірі понад 36 000 грн. При цьому, відповідач не підписував договір кредитної лінії за №00-10483215, з ним не погоджувались умови цього договору, він не мав намірів його укладати на умовах, які зазначені в договорі, долученому позивачем до позову. Матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» здійснило належні заходи для ідентифікації особи, яка можливо, видавала себе за відповідача при ініціюванні укладення договору кредитної лінії за №00-10483215. Відповідачу невідомі обставини укладення договору кредитної лінії за №00-10483215, отже цей договір містить ознаки недійсності (нікчемності), оскільки у відповідача було відсутнє волевиявлення на його укладання, а також він не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Ознайомившись з текстом договору кредитної лінії за №00-10483215,

відповідач вважає, що його умови не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому поданий позивачем розрахунок заборгованості є безпідставним. Так, зазначений договір містить положення щодо встановлення розміру, порядку нарахування процентів зниженою процентною ставкою 1,4 відсотки та за стандартною процентною ставкою 2,8 відсотки (п.1.4.1, 1.4.2). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» - максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 % (ст. 8 доповнено ч. 5 згідно із Законом за №3498-ІХ від 22.11.2023 року). Таким чином, розрахунок позивача не відповідає встановленим законодавством України вимогам до максимально можливим розмірам денної процентної ставки. Крім того, відповідач вважає, що договори факторингу, копії яких позивач долучив до позову не є підставою для стягнення з нього коштів. Відповідач вважає, що позивач не довів, що на підставі наданих копій договорів факторингу та інших документів до позивача перейшло право вимоги за договором кредитної лінії за №00-10483215. Оскільки відповідач не визнає позов, то і немає підстав для стягнення витрат на правову допомогу. Позивачем не обґрунтовано у повній мірі розмір витрат на правничу допомогу в їх повному обсязі, сума таких витрат є неспівмірною, оскільки не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги. На підставі викладеного, відповідач просить суд визнати договір кредитної лінії за №00-10483215 від 23.12.2023 року нікчемним, на підставі ст. ст. 205, 215 ЦК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ЦК України, Законів України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів» про що відобразити в мотивувальній частині судового рішення по суті справи та відмовити у задоволенні позовних вимог.

30.06.2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказано, що право вимоги за кредитним договором за №00-10483215 від 03.12.2023 року було належним чином відступлено на підставі договорів факторингу, укладених між ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС». Вказано, що кредитний договір був укладений у електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора (смс-коду), після проходження позичальником процедури ідентифікації та верифікації. Позивач наголосив на дотриманні вимог чинного законодавства при укладенні договору, зокрема щодо надання повної інформації про умови кредитування, строків, відсоткової ставки та розміру платежів. На думку представника позивача умови договору відповідають вимогам Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування». Представник позивача спростував посилання відповідача на обмеження денної процентної ставки, вказавши на відсутність зворотної дії закону.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду заяву від 30.06.2025 року, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі - 6 300 грн., зазначив, що вказані кошти отримані ним на власну картку.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження суд враховує їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, наявність заяв про розгляд справи за їх відсутності, а також те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку:

Так, судом встановлено, що наказом директора ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» за №-8/22 від 20.11.2023 року затверджено Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 18-22). Ці правила визначають перелік та опис видів фінансових послуг, порядок надання кредитодавцем фінансових послуг, строки та порядок зберігання інформації про надання фінансових послуг, а також регулюють інші питання, вказані в цих Правилах.

03.12.2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії за №00-10483215 (а.с. 13-17).

Згідно з п. 1.1 договору - кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Сума кредитного ліміту (сума кредиту) складає: 6 300 гривень. Тип кредиту - кредитна лінія (п. 1.2 договору). Строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 240 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю (дата повернення кредиту) «30» липня 2024 року (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 1.3.1 договору - позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату погашення процентів - 02 січня 2024 року та здійснювати чергові платежі по сплаті нарахованих процентів на кожний 30 день після рекомендованої дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Дата (дати) повернення кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в пункті 7.20. цього договору. У разі, якщо позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за днем рекомендованої дати погашення процентів або здійснення платежу не пізніше наступного дня сплати процентів (згідно абз.1 п.1.3.1. цього договору), то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті чергового платежу належним чином, а проценти за договором продовжуватимуть нараховуватимуться згідно умов цього договору. У разі, якщо позичальник виконає у повному обсязі свої зобов`язання за договором по сплаті нарахованих процентів на дату погашення та поверненню повністю суми кредиту не пізніше наступного дня за днем рекомендованої дати погашення процентів або не пізніше наступного дня сплати процентів (згідно абз.1 п.1.3.1. цього договору), то вважатиметься, що позичальник повністю достроково погасив кредит.

Відповідно до п. 1.4 договору - тип процентної ставки - фіксована.

Стандартна процента ставка складає 2,80 (два цілих 8 десятих) % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли клієнт має право на використання зниженої процентної ставки - у разі якщо така знижена процентна ставка передбачена договором) (п.п. 1.4.1 договору).

Знижена процентна ставка становить 1,4 (один цілих 4 десятих) % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за рекомендованою датою погашення процентів, визначеною п. 1.3.1. даного договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 30 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункту 1.3. цього договору (п.п. 1.4.2 договору).

Згідно з п. 1.5 договору - за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає: 315.00 (триста п`ятнадцять гривень нуль копійок) грн.

Згідно з п. 1.7- 1.8.1 договору - орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 2160.38%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, з урахуванням зниженої процентної ставки на дату укладення договору становить 1977.20%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 48951.00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту з урахуванням зниженої процентної ставки на дату укладання договору становить 46305.00 грн.

Відповідно до п. 1.9 договору - зобов`язання позичальника за цим договором припиняються повним їх виконанням позичальником.

Згідно з п. 2.8 договору - сума кредиту 6 300 грн. перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .

У відповідності до п.п. 3.1- 3.3 договору - розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється на щоденній основі,

починаючи з дати перерахування коштів кредиту на платіжну картку позичальника до дня фактичного повного повернення кредиту протягом строку дії кредитної лінії. Розрахунок процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". До періоду розрахунку процентів включається день надання (з урахуванням умов пункту 3.1. цього договору) та не включається день повернення кредиту (крім випадку, фактичного повернення кредиту в дату, яка не відповідає дню повернення кредиту) з урахуванням умов п. 1.3.1. цього договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, з урахуванням умов п.3.1. цього договору.

Вказаний кредитний договір підписаний шляхом введення позичальником одноразового ідентифікатора - НОМЕР_6.

03.02.2023 року ОСОБА_1 також підписано паспорт споживчого кредиту, яким передбачені основні умови кредитування (а.с. 23-24).

Як вбачається з довідки про ідентифікацію - ОСОБА_1 03.12.2023 року о 02:35:38 на номер мобільного телефону НОМЕР_3 направлено одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_6, яким підписано кредитний договір (а.с. 25-26).

З інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» за №204/09 від 09.09.2024 року та додатків до неї вбачається перерахування коштів у розмірі 6 300 грн. на картку № НОМЕР_2 , яка зазначалась ОСОБА_1 під час укладення договору (а.с. 27-30).

З виписки з особового рахунку за кредитним договором за №00-10483215 та детального розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за №00-10483215 від 03.12.2023 року, станом на 02.01.2025 року (включно) складає 36 073,80грн. та складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6 615 гривень; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 29 458,80 гривень; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 гривень; строкова заборгованість за комісією - 0,00 гривень; строкова заборгованість за процентами - 0,00 гривень; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0,00 гривень (а.с. 34-36).

22.01.2024 року ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу за №22-01/2024, згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №00-10483215 від 03.12.2023 року (а.с. 37-48).

16.08.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали договір факторингу за №16082024-МК/ЕЙС, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №00-10483215 від 03.12.2023 року (а.с. 49-61).

В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за договором за №00-10483215 від 03.12.2023 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 36 073,80 грн.

З інформації, наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за клопотанням представника позивача, на запит суду вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку за № НОМЕР_4 . З виписки по картці за період 03.12.2023 року вбачається зарахування на неї кредитних коштів у розмірі 6 300 грн. (а.с. 97-99).

Щодо клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів та їх долучення до матеріалів справи, суд не вбачає правових підстав для його задоволення з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що відповідач тричі ознайомлювався з матеріалами справи безпосередньо у приміщенні суду, вперше - 15.04.2025 року. Попри це, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом щодо подання доказів у межах строку, встановленого процесуальним законодавством та не обґрунтував у клопотанні об`єктивних причин неможливості подання таких доказів у більш ранній період.

Крім того, суд звертає увагу на те, що документи, про долучення яких просить відповідач, не спростовують належним чином заявлені позивачем вимоги та не мають істотного значення для вирішення спору по суті. Враховуючи викладене, заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За встановлених обставин справи суд уважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, врегульовані ст. ст. 509, 526, 547, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі прострочення відповідачем повернення чергової частини кредитних коштів, позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилися, та сплати процентів, належні йому відповідно до умов договору. За невиконання зобов`язання може бути встановлена відповідальність у виді пені і штрафу.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був ініціатором укладання кредитного договору, звернувся до ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», зазначив бажаний розмір споживчого кредиту,

надав необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані.

Щодо факту укладення кредитного договору, його підписання та отримання кредитних коштів:

З матеріалів справи встановлено, що договір кредитної лінії за №00-10483215 від 03.12.2023 року містить усі реквізити відповідача, в тому числі паспортні дані, ідентифікаційний код, місце проживання, мобільний номер телефону, рахунку позичальника, а також інформацію щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовим ідентифікатором - НОМЕР_6, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, тому договір вважається укладеним.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.10.2020 року у справі за №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі за №404/502/18, від 09.09. 2020 року у справі за №732/670/19, від 10.06.2021 року у справі за №234/7159/20, від 12.08.2022 року у справі за №234/7297/20, від 09.02.2023 року у справі за №640/7029/19.

Крім того, відповідачем при запереченні проти позову з тих підстав, що зазначений кредит міг отримати інший, не надано доказів звернення до правоохоронних органів, у разі здійснення будь-якою особою шахрайських дій щодо укладення кредитного договору.

У своїх письмових поясненнях відповідач просив визнати кредитний договір за №00-10483215 від 03.12.2023 року нікчемним, проте із зустрічним позовом у порядку, передбаченому ст. 193 ЦПК України, не звертався, доказів нікчемності договору не надав. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.11.2018 року у справі за №2-383/2010, за відсутності відповідного судового рішення - договір вважається укладеним належним чином і є чинним.

Презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, діє до моменту її належного спростування стороною, яка на це посилається. Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 року у справі за №191/5077/16-ц наголосив, що суд не може з власної ініціативи визнавати правочин недійсним або нікчемним, якщо відсутнє відповідне звернення сторони у належній процесуальній формі.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що кредитний договір є чинним, укладеним з дотриманням вимог законодавства, а доводи відповідача про його нікчемність є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів на спростування презумпції правомірності кредитного договору.

Отже, на підтвердження укладання договору кредитної лінії за №00-10483215 від 03.12.2023 року, позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора,

який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та ч. 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що, в свою чергу свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою та уклали в належній формі кредитний договір.

Відтак посилання відповідача, на те, що він не підписував вказаного договору є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовується наведеними обставинами та дослідженими судом доказами.

Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 12.01.2021 року у справі за №524/5556/19, до аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 року у справі за №732/670/19.

Судом встановлено, що 03.12.2023 року на банківську картку, яка належить відповідачу, було зараховано грошові кошти в розмірі 6?300 грн., що підтверджено самим відповідачем. Відповідач у своїх поясненнях зазначав, що не був обізнаний про походження вказаних коштів, не отримував кредиту та не укладав жодного договору з позивачем або іншими особами. Крім того, відповідач посилався на те, що в платіжному документі не містилось призначення платежу або інформації про відправника, що унеможливило ідентифікацію правочину. Однак такі доводи суд не може визнати обґрунтованими та достатніми для спростування позовних вимог. Позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують укладення кредитного договору в електронній формі.

Суд звертає увагу, що відсутність незнання джерела коштів не спростовує факт укладення договору, якщо було здійснено ідентифікацію особи та підтвердження умов договору в особистому кабінеті. Саме факт користування грошовими коштами створює обов`язок їх повернення.

Суд також звертає увагу на те, що після отримання грошових коштів у розмірі 6?300 грн., відповідач не був позбавлений можливості одразу повернути зазначену суму або звернутись до банківської установи з повідомленням про можливе надходження помилкового платежу та ініціювати повернення коштів відправнику. Однак відповідач таких дій не вчинив, натомість продовжив користуватися отриманими коштами, що свідчить про фактичне прийняття їх у власне розпорядження. Така поведінка є несумісною з заявленою позицією про необізнаність щодо природи та підстав отримання вказаних коштів, а також свідчить про ухилення від виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про необізнаність щодо джерела походження коштів, відсутність кредитного договору та незрозумілість, кому саме має бути повернута сума боргу, є безпідставними та такими, що спростовуються належними доказами, наданими позивачем. Отже, укладення між сторонами кредитного договору підтверджується, факт отримання відповідачем грошових коштів не заперечується, а тому зобов`язання щодо їх повернення підлягає виконанню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача фактичного отриманих ним грошових коштів в розмірі 6 300 грн.

Щодо твердження відповідача про непропорційність нарахованої суми відсотків суд зазначає про наступне:

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» - продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» за №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» - максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону за №3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у п. 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг, протягом 30 днів, з дня набрання чинності цим Законом, привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом за №3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати - 1 %.

При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Однак, позивач незважаючи на те, що договір кредитної лінії за №00-10483215 від 03.12.2023 року, який укладено до прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» за №3498-ІХ не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів, відповідно до вимог чинного законодавства, в частині нарахування щоденної процентної ставки і нараховував відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством.

З огляду на вказане, зазначені вище дії позивача безумовно порушували права відповідача, порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування щоденної відсоткової ставки у розмірі, що перевищує встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні, з врахуванням положень законодавства.

При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити за якою саме відсотковою ставкою нараховувалась сума відсотків, в розрахунку прослідковується тільки період такого нарахування.

Таким чином, за період з 03.12.2023 року по 31.07.2024 рік (в межах дії кредитного договору) позивач, виходячи з розміру кредиту 6 300 грн.,

мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 63 грн. на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 15 160 грн. (240 днів * 240 грн.).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача, на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 300 грн. та нарахованих відсотків у розмірі - 15 160 грн., а всього - 21 460 грн.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат:

Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 441 грн., виходячи з розрахунку: розмір задоволених позовних вимог 21 460 грн. * 2 422,40 грн. сума сплаченого судового збору / 36 073,80 грн. розмір заявлених позовних вимог = 1 441 грн.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування, представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги за №2211/Е від 22.11.2024 року, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги за №2211/Е від 22.11.2024 року, додаткову угоду за №14 до договору про надання правничої допомоги за №2211/Е від 22.11.2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг адвокатським бюро «Тараненко та партнери» ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» із детальним описом робіт (наданих послуг) на суму 7 000 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. від 24.04.2012 року, довіреність, видану ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» адвокату Тараненку А.І. від 04.12.2024 року .

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд ураховує те, що дана справа не є складною за предметом та підставою позову, в ній представник позивача підготував і подав позов до суду, не приймаючи участі у судових засіданнях, надав юридичну консультацію позивачу, отримавши відповідні документи, у даній категорії спорів сформована усталена судова практика, обсяг наданих правових послуг, як за своїм змістом так і тривалістю не є значним, враховує суд і значення даної справи для позивача, яке пов`язується із стягненням із відповідача належних позивачу грошових коштів.

У даній справі суд, ураховуючи сутність правничої допомоги, яка повинна надаватися у даній справі із урахуванням сутності існуючого спору, не вбачає правових умов для віднесення до окремого виду правової допомоги таких видів послуги як підготовка адвокатського запиту для отримання інформації та підготовка й подача клопотання про витребування інформації (вони за своєю суттю є складовою послугою підготовки позовних матеріалів), а також із урахуванням ціни позову та задоволених судом позовних вимог заявлені витрати є необґрунтовано завищеними та не відповідають критеріям обґрунтованості, реальності та пропорційності таких витрат щодо предмету спору, включаючи ціну позову та складність справи. Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про доцільність стягнути з відповідача зменшений розмір цих витрат у сумі - 2 000 грн. Дані висновки суду узгоджуюються із наближеними правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.02.2020 року у справі за №755/9215/15-ц, у постанові від 26.06.2024 року у справі за №686/5757/23, та із правовими висновками, сформульованими у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі за №815/1479/18, від 15.07.2020 року справі за №640/10548/19, від 21.01.2021 року у справі за №280/2635/20), у постанові від 29.01.2025 року у справі за №756/1428/22.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 435 ЦПК України - за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 549, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії за №00-10483215 від 03.12.2023 року у загальному розмірі 21 460 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 441 (одна тисяча чотириста сорок одна) гривня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВ «ФК «ЕЙС», адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, будинок за №19, офіс за №2005, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна