КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 752/5565/24
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5349/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року (суддя Кордюкова Ж. І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристичний лідер» про розірвання договору на туристичне обслуговування та стягнення коштів,

встановив:

у березні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати договір на туристичне обслуговування від 26 січня 2022 року № 5881003, укладений між нею та ТОВ «ТТВК», від імені та в інтересах якого на підставі агентського договору по реалізації туристичних продуктів від 07.04.2017 № 6975-17 діяло ТОВ «Туристичний Лідер», та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 33 700 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 26 січня 2022 року між нею та ТОВ «ТТВК» через ТОВ «Туристичний лідер» було укладено договір на туристичне обслуговування № 5881003. Відповідно до розділу 2 договору туроператор зобов`язався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста, надати комплекс туристичних послуг, які турист зобов`язався прийняти та оплатити. Відповідно до п. 3.2.1. договору туроператор через турагента зобов`язаний здійснити бронювання туристичних послуг та надати туристичні послуги, замовлені туристом, у повному обсязі, в кількості, якості та у визначені договором строк, за умови повної оплати вартості туристичного продукту туристом у строки, встановлені договором.

Позивачка посилалася на те, що згідно з додатком № 1 до договору замовила подорож у період із 05.03.2022 до 12.03.2022. Загальна вартість зазначеного туру склала 33 700грн, які були сплачені 27 січня 2022 року у розмірі 7 000грн та 16 лютого 2022 року - 26 700грн.

Позивачка зазначала, що 24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне військове вторгнення російської федерації на територію України, внаслідок чого закрито повітряний авіа простір над Україною та скасовані всі авіарейси. За пунктом 3.2.8 договору у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, туроператор зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт.

Позивач посилалася на те, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання з надання туристичних послуг та не повернуто їй сплачені грошові кошти за туристичний

продукт, внаслідок чого вона значною мірою була позбавлена очікуваних послуг.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року позовну заяву залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивачка зазначає, що відповідно до договору на туристичне обслуговування від 26 січня 2022 року № 5881003 туристична компанія зобов`язувалася надати повний комплекс послуг (турпродукт), а позивач - оплатити їх. Умови договору були нею виконані у повному обсязі (своєчасно сплачено кошти в розмірі 33 700грн). Водночас туроператор не виконав своїх обов`язків: не надав відповідні послуги, не запропонував альтернативних варіантів туру та не повернув кошти.

Позивачка посилається на те, що туроператор та турагент мали обов`язок повідомити її про зміни в наданні туристичного продукту (зміна строків, умов або повна неможливість виконання) і запропонувати альтернативу або повернути кошти. Це прямо передбачено як умовами укладеного договору, так і нормами Закону України «Про туризм». Натомість жодних офіційних повідомлень про перенесення строків чи неможливість надання послуг з боку відповідача не було отримано.

Позивачка вважає, що посилання суду першої інстанції на повідомлення туроператора TUI Ukraine на офіційному сайті та лист Торгово-промислової палати України (ТПП) від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, не доводить неможливості виконання саме цього конкретного договору, оскільки згідно з практикою Верховного Суду форс-мажорні обставини повинні бути доведені конкретно по кожному договору: якщо сторона посилається на форс-мажор, вона мусить довести, що ці обставини унеможливили саме її зобов`язання в цьому випадку. Відповідач цього не зробив.

Позивачка зазначає, що суд першої інстанції самостійно зібрав докази (повідомлення з офіційного сайту туроператора) без клопотання відповідача та без належної оцінки обставин, чим порушив принцип змагальності й норми ЦПК України. При цьому, відповідач не скористався правом подати відзив на позов, не надав жодних доказів чи заперечень, і суд мав урахувати цю обставину під час ухвалення рішення.

Позивачка вважає неприпустимим, що за час дії воєнного стану туроператор не звернувся з пропозиціями про зміну строків чи умов туру, не здійснив повернення коштів, не підтвердив, що саме воєнний стан позбавляє його можливості виконати договір.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Туристичний Лідер», що діяло від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE на підставі агентського договору №6975-17 від 07 квітня 2017 року, було укладено договір на туристичне обслуговування №5881003 (далі договір №5881003), за умовами якого туроператор зобов`язався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов`язався на умовах цього договору прийняти та оплатити їх (п. 2.1 договору

№5881003).

Пунктом 3.2.8 договору № 5881003 передбачено, що у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, він зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт.

Початком туристичного обслуговування вважається час вильоту літака міжнародного рейсу (п.4.3 договору № 5881003).

Згідно з п. 6.1., 6.2 договору № 5881003 сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у відповідності до умов договору та чинного законодавства України. Туроператор не несе відповідальності за відміну рейсу чи зміни часу відправлення/прибуття рейсу, пункту призначення авіарейсів і пов`язаних з цим змін програми туру, зміни обсягів і термінів надання туристичних послуг.

Пунктом 5.11. договору № 5881003 передбачено, що у випадку невиконання умов цього договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Згідно з листом бронювання/програмою туристичного обслуговування, який є Додатком № l до договору № 5881003 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрали відпочинок у Єгипті, Хургада, готель Fun&Sun Family Aqua Vista 4* в період з 05.03.2022 по 12.03.2022, транспортне обслуговування - літак, загальна вартість туру становить 33 700грн. Перший платіж становить суму у розмірі 7 000грн, доплата вартості туристичного продукту, що становить суму у гривні по курсу НБУ на дату укладання договору №5881003, сплачується туристом до 17 лютого 2022 року.

Пунктом 6.3. договору № 5881003 передбачено, що туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від туроператора.

27 січня 2022 року позивачка здійснила оплату туру у розмірі 7 000грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1.

16 лютого 2022 року позивачка здійснила оплату туру у розмірі 26 700грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1.

24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин в Україні запроваджено воєнний стан та з цього ж дня було закрите регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України.

Суд встановив, що 24 лютого 2022 року туроператор TUI Ukraine на своєму офіційному сайті опублікував повідомлення для туристів про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси туроператора TUI скасовано, оперативна інформація буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчинив зі свого боку дії щодо надання послуг за укладеним договором на туристичне обслуговування № 5881003, про що свідчить отримання позивачкою листа бронювання/програмою туристичного обслуговування на трьох осіб у Єгипті, Хургада, готель Fun&Sun Family Aqua Vista 4* в період з 05.03.2022 по 12.03.2022, проте, враховуючи не прогнозовані події, що відбулись і відбуваються у зв`язку із повномасштабною військовою агресією, яка триває, і наслідками, які настають в результаті військових дій, виконати умови вказаного договору відповідачем було об`єктивно неможливим.

Також суд першої інстанції вважав, що доказів порушення відповідачем обов`язків, зазначених в листі бронювання, суду не надано і про таке порушення позивач не вказує.

Суд першої інстанції вважав, що позивачкою не доведено порушення відповідачем умов договору на туристичне обслуговування, а тому відсутні підстави для розірвання

договору та стягнення з відповідача грошових коштів.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України «Про туризм» .

За змістом статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема, вартість туристичного обслуговування і порядок оплати, форма розрахунку.

Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначала, що послуги за договором на туристичне обслуговування не були надані з незалежних від неї причин, а сплачені нею кошти не було повернуто.

Загальновідомою є обставина, що у зв`язку із введенням Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану на всій території України із 05.30 год. 24 лютого 2022 року, який у подальшому було продовжено, затвердженого Законом України від

24.02.2022 N 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", повітряний простір над Україною був закритий, що унеможливило виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором на туристичне обслуговування №5881003.

Вказані обставини також підтверджені інформацією, яка була розміщена 24 лютого 2022 року туроператором TUI Ukraine на його офіційному сайті для туристів, про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси туроператора TUI скасовано, оперативна інформація буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах.

Сторони договору на туристичне обслуговування №5881003 у пункті 3.2.8. договору передбачили обов`язок туроператора повернути усі сплачені туристом грошові кошти за туристичний продукт у випадку неможливості виконання умов, що викладені в листі бронювання.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивачкою не надано доказів порушення відповідачем обов`язків, зазначених у листі бронювання, оскільки вищезазначене повідомлення є підтвердженням невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання туристичних послуг, який був укладений з позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 8 статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Отже, відповідач зобов`язаний був повідомити позивачку про неможливість виконання ним укладеного договору на туристичне обслуговування у зв`язку із введенням на території України воєнного стану і відповідно до зазначеної вище норми Закону України «Про туризм» це дає туристу право відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди тероператору (турагенту).

З наданих суду документів вбачається, що позивачкою на виконання умов договору на туристичне обслуговування №5881003 здійснена оплата двома платежами: 27 січня 2022 року та 16 лютого 2022 року у загальному розмірі 33 700 грн.

Враховуючи, що відповідач не виконав умови договору, відповідно до положень пункту 3.2.8. договору він зобов`язаний повернути позивачці усі сплачені кошти.

Крім вищезазначеного, суд першої інстанції послався на наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання відповідачем умов договору, укладеного з позивачкою.

Так, Торгово-промислова палата України у своєму листі від 28 лютого 2022 року вказала, що: «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Разом із тим, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини,

настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Матеріали справи не містять посилань відповідача на те, що введення на території України воєнного стану, унеможливило виконання зобов`язання по поверненню отриманих від позивачки грошових коштів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 918/631/19 у постанові від 22.09.2020, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів, які були сплачені позивачкою за договором про надання туристичних послуг №5881003 , оскільки послуги, передбачені договором, надані не були.

Щодо позовних вимог про розірвання договору на туристичне обслуговування, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено частиною четвертою статті 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово викладав висновок про те, що за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Отже, встановлення обставин закінчення строку дії договору, щодо якого заявлено позов про його розірвання, є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про його розірвання, оскільки розірвання договору, строк дії якого закінчився, є неможливим як таке.

Виходячи з викладеного, обставини наявності/відсутності істотного порушення умов договору однією з його сторін не мають визначального характеру у вирішенні спору про розірвання договору, строк дії якого закінчився.

За обставинами даної справи, укладений 26 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Туристичний Лідер», що діяло від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE на підставі агентського договору №6975-17 від 07.04.2017, договір на туристичне обслуговування №5881003, відповідно до п. 8.9 договору вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну туру.

Згідно із п. 1.4 розділу 1 договору «Визначення термінів» тур - це туристична подорож (поїздка) за визначеним маршрутом та строками, забезпечена комплексом туристичних послуг, які замовлялися туристом (бронювання, розміщення, харчування, транспортні послуги, рекреація, екскурсії тощо).

Згідно листка бронювання, тур мав початок 05 березня 2022 року та мав закінчитись 12 березня 2022 року.

Отже закінчення терміну туру 12 березня 2022 року є датою закінчення дії договору.

Оскільки позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання договору лише в березні 2024 року, тобто після закінчення строку дії цього договору, визначеного сторонами у пункті 8.9, відсутні правові підстави для його розірвання.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав

встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом та поданні апеляційної скарги була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а апеляційна скарга та позовна заява підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 3 028грн (1 211,20грн + 1816,80грн).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (код ЄРДПОУ 36285831) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 33700 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» в дохід держави судовий збір в розмірі 3 028 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук