Провадження № 2/466/249/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Луців-Шумської Н.Л.

учасники справи

секретар Заяць У.Ю.

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи Плат Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2023р. удаваним, визнання договору довічного утримання укладеним,

в с т а н о в и в :

30.10.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати договір купівлі-продажу від 15.05.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., реєстраційний номер 633, удаваним; визнати договір довічного утримання укладеним.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 травня 2023 року між ним, ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , за яким ним відчужено належну на праві власності квартиру за ціною 975 060,00грн. Договір посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Кодлубай Н.П., зареєстровано за номером 633, проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

До моменту підписання договору купівлі-продажу вони узгодили, що відповідач буде здійснювати довічне його утримання, яке полягає у оплаті комунальних послуг, витрат на харчування, проведення за рахунок відповідача поточних ремонтних робіт, оплату лікарських засобів та будь-яких медичних процедур та обстежень, що мені необхідні під час хвороби.

Він, позивач, не заперечував проти узаконення відносин з відповідачем та укладення договору довічного утримання, який би забезпечував йому належні умови проживання, лікування та догляду. Оскільки відповідач пояснив, що йому необхідно оформити право власності на квартиру під час підписання, а не в майбутньому, замість договору довічного утримання, було укладено догові купівлі-продажу та, відповідно, 15.05.2023р. договір був зареєстрований.

На час укладення договору він потребував операції та післяопераційний сторонній догляд. Відповідач провідував його, надавав допомогу, приносив їжу продукти та купував необхідні медикаменти і засоби гігієни. Скориставшись його потребою у медичному та фактичному сторонньому догляді, відповідач запропонував здійснювати за ним догляд та укласти договір, що полягав у оформленні на нього права власності, який в повній мірі захистив би як його інтереси, так і відповідача.

В жовтні йому стало відомо, що між відповідачем та його дружною розпочато судовий процес щодо поділу майна. Одним із об`єктів поділу якого є спірна квартира, де він проживає на сьогоднішній день.

Враховуючи те, що він тривалий час проживав та продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла не мав та не має, необхідності продавати квартиру не було.

Укладаючи договір купівлі-продажу він не розумів, що втрачає власне домоволодіння, а нотаріус не роз`яснив у повній мірі умови договору, що саме він позбавляє себе права власності. Кошти від продажу квартири він не отримав, оскільки розраховував на належний догляд та утримання з боку відповідача до часу його смерті.

В силу свого похилого віку, стану здоров`я та потреби в сторонньому догляді, він не заперечував щодо природи оспорюваних правочинів та прав і обов`язків сторін, які за ними виникають, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору-купівлі продажу замість договору довічного утримання, тому вказаний договір має бути визнаний удаваним.

Враховуючи викладене й те, що після укладення спірного правочину, він продовжує проживати в даній квартирі, ця квартира є його єдиним житлом, він має право проживати в квартирі до смерті, відсутня сплата коштів за договором купівлі-продажу, а також те, що відповідач певний час надавав допомогу й здійснював за ним догляд, це може свідчити про неправильність укладення правочину. Крім того, на підтвердження укладення саме договору довічного утримання ним долучено копії його розписок про щомісячне отримання коштів від відповідача саме по договору довічного утримання, а не договору купівлі-продажу.

Зазначені обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Ухвалою від 20.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою підготовчого засідання від 03.04.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 06.06.2024р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

17.09.2024 третя особа ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Плат Є.І. подала письмові заперечення на позов, згідно яких позов не визнала та зазначила, що ОСОБА_1 , є дядьком відповідача по справі. У провадженні Шевченківського районного суду мЛьвова перебуває цивільна справи №466/10415/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Вважає, що позовні вимоги заявлені з метою виведення квартири зі складу спільного майна подружжя і уникнення її поділу.

У справі №466/10415/23 на спірну квартиру накладено заборону відчуження та вчинення будь-яких дій щодо реєстрації (прописки/виписки) осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов у справі №466/11408/23 був поданий 30.10.2023 року, тобто після проведення першого судового засідання в справі 466/10415/23 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_5 , стверджує про те, що спірна квартира дійсно придбавалась в гр. ОСОБА_1 , і кошти за придбання такої передавались її колишнім чоловіком, відповідачем по справі, в її присутності.

Кошти в них були оскільки обоє з подружжя працювали. Зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тривалий час після укладання шлюбу проживали у сестри за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно, вони не витрачали кошти на оренду квартири. Їм вдалось назбирати приблизно 20 000 доларів США.

Відтак ОСОБА_1 , маючи намір продати свою квартиру, але не змінювати своє місце проживання, запропонував такий продаж своєму племіннику відповідачу по справі ОСОБА_7 . Зазначає, що твердження позивача про намір укласти договір довічного утримання з відповідачем безпідставні, оскільки в позивача є донька, яка надає йому необхідне утримання та є родичем першого ступеня споріднення.

Зазначає, що продавець за договором купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1 діяв добровільно та перебував у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлювався з вимогами чинного законодавства, які йому роз`яснив нотаріус перед тим, як посвідчувати правочин. Та відповідно, продавець розумів, що він саме продає квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ., а не дарує, не передає за договором довічного утримання і т.д.

У договорі купівлі-продажу від 15.05.2023 р., що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. є чітко визначені пункти щодо відчуження квартири (п.3 Договору), що саме продаж квартири здійснюється на підставі цього Договору (п.5 Договору), що покупець одержав від продавця суму у розмірі 975 060,00 грн. (п.5 Договору), продавець стверджує у п.5 Договору, що він отримав від покупця грошову суму повністю та в нього відсутні до покупця будь-які претензії фінансового характеру щодо розрахунків за продаж квартири (п.5 Договору).

Сторонам за договором купівлі- продажу від 15.05.2023 р. ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) нотаріусом роз`яснювалися їх права та обов`язки за даним договором. Сторони знали, що саме вони підписують, та який характер має цей договір (купівля-продаж, відчуження майна), тому, будь-який позов, який пред`явлений або буде пред`явлений щодо визначення цього Договору недійсним, удаваним і т.д. - це підтвердження ще раз того, що ОСОБА_7 хоче залишити ОСОБА_8 без нічого, позбавивши її законного права щодо поділу майна подружжя.

ОСОБА_7 під час розгляду справи № 466/10415/23, яка знаходиться на розгляді Шевченківському районному суді м.Львова, неодноразово посилався на хибні факти стосовно того, що квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . не може бути визнана як спільне майно подружжя, адже нібито ця квартира була предметом договору довічного утримання, якого не існує.

З огляду на вище наведене, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 є фіктивним та спрямований на уникнення поділу майна подружжя в справі № 466/10415/23, яка є на розгляді в Шевченківському районному суді м. Львова, позивачем у якій є ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Куспись Є.А. проти задоволення позову заперечила.

Представник третьої особи ОСОБА_5 адвокат Плат Є.І. проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальними нормами ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, 15.05.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. 15.05.2023р. та зареєстрований в реєстрі за №633 (а.с.24 - 25).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 15.05.2023 №332319024, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:633, посвідченого 15.05.2023 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. (а.с.23)

ОСОБА_1 просить суд про визнання цього договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2023 року удаваними, оскільки фактично був укладений договір довічного утримання.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №910/19473/17 вказано, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто, удаваний правочин вчинюється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого в наявності два правочини - прихований і удаваний - такий, що прикриває перший правочин.

Удаваний правочин, на відміну від прихованого, сторонами не виконується. Відповідні права і обов`язки сторонами не реалізуються. Сторони правочину виконують тільки ті обов`язки та реалізують ті права, що випливають із прихованого правочину. З учиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Удавані правочини - це правочини з дефектами волі такого правочину та мети.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваними правочинами.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №707/1541/16-ц та від 06 червня 2018 року у справі №910/19473/17.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання удаваним Договору купівлі продажу квартири від 15.05.2023р., суд виходить з того, що позивачем не доведено укладення даного правочину з метою приховання іншого правочину, який вони мали намір укласти, а саме договору довічного утримання.

Згідно п.5 Договору купівліпродажу від 15.05.2023р., такий вчинено за 975 060,00грн., які продавець одержав від покупця ще до підписання цього договору. Ціна продажу квартири відповідає домовленості між продавцем та покупцем, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає. ОСОБА_1 , підписанням цього договору підтверджує отримання від покупця зазначених грошей повністю та відсутність в нього до покупця будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунків за продаж квартири.

Згідно п.14. Договору купівлі продажу від 15.05.2023, вказаний договір укладено за письмової згоди дружини покупця ОСОБА_5 , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчено 15.05.2023 року Кодлубай Н.П. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстром № 632.

Згідно п.17 договору, продавець має право проживати в квартирі до смерті, а покупець дає згоду. Продавець зобов`язується не демонтувати електричне, сантехнічне, газове, опалювальне та інше обладнання, вікна та двері, наявні у квартирі на момент огляду.

Зазначені умови договору свідчать про те, що сторони досягли згоди як про ціну продажу квартири, так і про продовження приживання у квартирі ОСОБА_1 до його смерті. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив отримання коштів від продажу житла. При укладенні цього договору була присутня і дружина відповідача ОСОБА_5 , надавши нотаріально засвідчену згоду на укладення саме договору купівлі-продажу.

В суді була допитана свідок ОСОБА_9 , сусідка позивача, яка дала показання про те, що була присутня у нотаріуса разом з ОСОБА_1 при укладенні договору купівлі-продажу. Їй стало відомо, що сторони укладають договір саме купівлі-продажу, а не договір дарування чи інший договір. Свідок також зазначила, що відповідач ОСОБА_4 , племінник ОСОБА_1 , приходив до дядька, допомагав йому. Покійна дружина ОСОБА_1 казала, що ця квартира буде племінникові ОСОБА_10 .

При розгляді справи судом не встановлено обставин, які б перешкоджали сторонами договору ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укласти договір довічного утримання, якщо б такий намір вони мали.

Щодо вказаних у позовній заяві обставин про те, що після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 здійснював утримання ОСОБА_1 , оплачував комунальні послуги, купував продукти та ліки, щомісячно надавав грошові кошти ОСОБА_1 , по суд вважає, що вони не знайшли свого підтвердження, оскільки сам позивач в суді ствердив, що після укладення договору 15.05.2023р. він жодних коштів від ОСОБА_4 не отримував і той йому коштів не давав. Позивач категорично заперечив надання йому коштів відповідно до долучених до позову розписок про отримання 17.05.2023р. від ОСОБА_4 8000,00грн., 21.06.2023р. 15000,00грн., 16.07.2023р. 5000,00грн.25.08.2023р. 8000,00грн.,29.09.2023р. 9000,00грн.

Ці розписки, виготовлені на надрукованих бланках із внесенням рукописно дати і розміру грошових коштів, суд до уваги не приймає.

Твердження у позові про те, що укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання було викликано необхідністю оформити право власності відповідача на квартиру під час підписання договору, а не в майбутньому, суд також не приймає до уваги як безпідставне, адже за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання, з моменту нотаріального посвідчення договору ( ст.ст.334,744,748 ЦК України).

Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що при укладенні договору нотаріус ОСОБА_11 не роз`яснила йому в повній мірі умови договору.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на момент укладення оспорюваного договору усвідомлювали його істотні умови і правові наслідки його укладення. До укладення договору їх нотаріусом ОСОБА_11 було ознайомлено з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами правочини (п.22 Договору).

Позивачем не доведено, що його воля була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені оспорюваним правочином, не доведено наявність мети приховати інший правочин та настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені правочином.

Надаючи оцінку укладеному договору, дослідивши його правову природу, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки належними, допустимими та переконливими доказами не доведено удаваність оспорюваного правочину, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 шляхом підписання договору купівлі-продажу від 15.05.2025 року, мали на меті укласти договір довічного утримання.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини справи та надані докази, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про визнання удаваним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 15.05.2023р. та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. за реєстраційним №633, визнання договору довічного утримання укладеним залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 липня 2025р.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська