Номер провадження: 22-ц/813/5074/25
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Комлевої О.С.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Одеського апеляційного суду Драгомерецького М.М., Комлевої О.С. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням та вселення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т. 2, а.с. 61-71).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Судаков В.В. звернулась до суду із апеляційною скаргою (т. 2, а.с. 78-80).

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено (т. 2, а.с. 133-138).

Постановою Верховного Суду від 27.06.2024 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Воронюком М.О., на постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року.

25 жовтня 2024 року представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , - адвокат Воронюк М.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, та змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року (т. 2, а.с. 151-160).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , адвоката Воронюка Максима Сергійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року, та на постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року.

03 квітня 2025 року ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Воронюк М.О., звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, та змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року, зазначаючи, що він не є учасником справи та не приймав участь у її розгляді ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, однак вищезазначеними судовими рішеннями порушуються його права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року визначено склад суду, а саме: головуючий суддя Драгомерецький М.М., судді учасники колегії: Громік Р.Д., Комлева О.С..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Воронюк Максим Олександрович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 24 вересня 2025 року о 11 год. 20 хв..

03 липня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Одеського апеляційного суду Драгомерецького М.М., Комлевої О.С. в обґрунтування якої вказано, що 10 квітня 2025 року апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Воронюк Максим Олександрович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року, та встановив строк для подачі відзиву 30 днів. 10 травня 2025 року строк для подачі відзиву закінчився.

ОСОБА_1 вказує, що її представник довів колегії суддів, що апелянт зловживає процесуальними правами, і ставить на меті виключно перешкоджання виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Граничний термін розгляду сплив 10 червня 2025 року, однак тільки 27 червня 2025 року після заявлення ОСОБА_1 двох відводів головуючому, колегія суддів згадала про те, що в них в провадження є ця справа і призначили її розгляд аж на 24 вересня 2025 року, що перешкоджає розгляду клопотання про закриття апеляційного провадження у встановлені законом строки, чим свідомо, протиправно надає можливість ОСОБА_2 перешкоджати виконанню рішення про її вселення до єдиного житла, співвласником якого вона є. Далі суддя піде у відпустку і можливо наприкінці року вимушений буде розглядати справу, однак ОСОБА_2 і така затримка виконання рішення суду є незаконною суддівською послугою.

Такі дії колегії суддів свідчать про упередженість та необ`єктивність на користь ОСОБА_2, який є замовником завідомо безпідставного відкриття апеляційного провадження виключно з метою штучного, протиправного перешкоджання виконання рішення суду на її користь.

На підставі зазначеного, ОСОБА_1. посилаючись на п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, зазначає, що судді Драгомерецький М.М., Комлева О.С. не можуть розглядати дану справу і підлягають відводу, оскільки наявні обставини, що викликають сумнів в неупередженості, безсторонності судді.

Перевіривши доводи заяви про відвід та вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява про відвід судді є необґрунтованою, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Частина 7 пункт 1 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Однією із гарантій права учасника справи на незалежний, безсторонній і справедливий суд є право на відвід судді (колегії суддів). Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 40 ЦПК України встановлений порядок вирішення заявленого відводу, згідної якої питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці.

Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див.: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п. 49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п. 66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п. 136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п. 103,107).

Крім того апеляційний суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Дослідивши заяву про відвід, встановлено, що доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди заявниці із процесуальним рішення суддів під апеляційного перегляду цивільної справи №522/18535/20.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Колегія суддів також визнає необґрунтованими твердження ОСОБА_1 про те, що судді Драгомерецький М.М., Комлева О.С. навмисно затягують строки розгляду справи, що призводить до порушення її прав на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Як було встановлено, ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Воронюк Максим Олександрович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2025 року справу призначено до розгляду на 24 вересня 2025 року. При цьому, колегія суддів зазначає, що недостатня кількість суддів в Одеському апеляційному суді, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, створює надмірне навантаження та виключає можливість призначення справ в найкоротші строки. Справу призначено до розгляду в найближчу вільну дату роботи колегії суддів (з урахуванням щорічної відпустки з 21.07.2025 до 22.08.2025).

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше (справа «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 09.11.2006).

До заяви про відвід не додано жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок про нібито упередженість суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С. при розгляді даної цивільної справи.

Колегія суддів також не встановила обставин, які б об`єктивно свідчили про те, що судді затягують чи безпідставно зволікають з розглядом цієї справи.

Таким чином, розглянувши заяву про відвід судді, з точки зору національного закону, а саме ст. 36 ЦПК України, та в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суду, колегія суддів не вбачає об`єктивного та суб`єктивного критерію, а саме наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності судді, а доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С. та не можуть бути підставою для відводу.

Слід звернути увагу, що відповідно до положень ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Так, у переліку процесуальних прав учасників справи, зокрема, є право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункт 3 частини 1 статті 43 ЦПК України).

Вказане право особа може реалізувати шляхом подання процесуальних документів до судів відповідних інстанцій.

Відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 40 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Одеського апеляційного суду Драгомерецького М.М., Комлевої О.С. - визнати необґрунтованою.

Цивільну справу №522/18535/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням та вселення, передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення судді, у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку, для вирішення питання про відвід.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

О.С. Комлева