Провадження №2/331/688/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

представники : позивача - адвокат Дічко В.С.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно- експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Міністерства оборони України про визнання правочину недійсним в частині,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) з позовом до Квартирно- експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Міністерства оборони України ( далі КЕВ м.Запоріжжя), за результатами розгляду якого просить визнати недійсним договір № 0102/1 від 01.02.2021 року, укладений між КЕВ м. Запоріжжя та ОСОБА_4 , в частині пунктів 3.3, 3.4 договору.

І. Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача.

Позов мотивований тим, що 01 лютого 2021 року між сторонами по справі був укладений договір № 0102/1 ( далі Договір) про відшкодування вартості витраченої електричної енергії, спожитої в квартирі та на забезпечення роботи ламп освітлення сходинок житлового будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

До 01 лютого 2021 року оплата за надані послуги з електропостачання проводилась відповідно до договору з КЕВ м. Запоріжжя від 23 грудня 2013 року, за тарифами для населення.

Відповідно до договору № 0102/1 від 01 лютого 2021 року позивач повинен здійснювати відшкодування вартості за надані послуги з електропостачання згідно тарифів « Вільні ціни» : 3.503676 грн. за кВт год ( пункти 3.1,3.3 Договору).

Вказаний договір був вимушено підписаний позивачем у зв`язку з попередженням про відключення електропостачання у разі не підписання цього договору.

Зважаючи на те, що Договір було укладено під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо тяжкої обставини вказав, що з 03 лютого 1995 року він перебуває на обліку осіб ( військовослужбовців офіцерського складу), які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання в Запорізькому гарнізоні ; з 01 лютого 2017 року перебуває в першочерговій черзі як учасник бойових дій.

Житлове приміщення за адресою : АДРЕСА_1 є його єдиним житлом. Система теплопостачання цього будинку здійснюється виключно від електронних приладів.

Відтак, вважає, що в його випадку наявна тяжка обставина відключення від мережі електропостачання у разі не підписання Договору, що як наслідок, створює неможливість проживати в житловому приміщенні.

Щодо невигідних умов договору зазначив таке.

Відповідач, скориставшись тяжкими для позивача обставинами, встановив в договорі ціну за електропостачання 3,503676 за кВт год, тобто на рівні тарифів для непромислових підприємств ( станом на 01.01.2021 р.), що є вкрай невигідною ціною для позивача , як для побутового споживача.

Щодо визнання договору недійсним в частині у зв`язку з несправедливими умовами зазначив таке.

Відповідач діяв недобросовісно, користуючись уразливістю позивача відсутністю у нього іншого житла ; умова про тариф призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін ; умова договору про тариф заподіяла позивачу шкоду, яка полягає в переплаті сум відшкодування вартості за надані послуги з електропостачання.

Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст. 47 Конституції України, ст. ст. 204, 216, ч.ч.1,2 ст.233, ст. ст. 379, 714, 901 ЦК України, ч.ч.1,2,3 ст. 60 Закону України « Про ринок електричної енергії», ч.1 ст.1-1, п.п.3,17,22 ч.1 ст.1, ч.ч. 1,2,4,5 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів».

27 листопада 2024 року від КЕВ міста Запоріжжя надійшов відзив на позов (а.с. 40-41), із змісту якого вбачається, що відповідач проти позову заперечує з таких підстав.

По-перше, приміщення, в якому позивач тимчасово проживає, за своїм статусом не є житловим. Вказане приміщення має статус нежитлового (караульне приміщення), яке розташовано в будівлі, яка призначена для розміщення Військової служби правопорядку та є державним майном. Вказана будівля перебуває на обліку (балансі) КЕВ м. Запоріжжя і саме КЕВ є споживачем електричної енергії, з яким укладено відповідний договір з постачальником електричної енергії « Запоріжжяобленерго». КЕВ м. Запоріжжя купує електричну енергію за тарифами, встановленими для юридичних осіб, бюджетних організацій.

У відносинах з ОСОБА_5 , останній виступає в якості особи, яка користується електричною енергією та відшкодовує її вартість на користь КЕВ м. Запоріжжя. Караульне приміщення № 26 не є житловим, не надавалося позивачу для постійного проживання і тому відшкодування вартості спожитої енергії по тарифам постачальника, які діють на момент такого відшкодування є справедливим та таким, що відповідає чинному законодавству.

По-друге, позивач, як військовослужбовець, який перебуває на обліку як потребуючий поліпшення житлових умов має право на отримання грошової компенсації за піднайом житла та його оренду. Тому, він має право орендувати інше житло, при цьому отримувати грошову компенсацію за піднайом житла та його оренди. Вказане спростовує твердження позивача про наявність для нього тяжкої обставини, яка обумовила підписання ним спірного договору.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

17 березня 2025 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до справи доказів, а саме : аудиторського звіту № 234/3/5/13/аз від 15.03.2017 року та листа «Запоріжжяелектропостачання» № 865 від 05.03.2025 року ( а.с.95, 100-104 105-106).

07 травня 2025 року від представника позивача адвоката Дічко В.С. до суду надійшло клопотання про відкладення ( перенесення) розгляду справи ( а.с.85).

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 22 листопада 2024 року провадження у справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.35-36).

Ухвалою суду від 22 січня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.67)

В суді позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача в суді, кожен в окремості, проти позову заперечують з підстав, викладених у відзиві на позов ; просять у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2024 року КЕВ м. Запоріжжя звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті за послуги з постачання електричної енергії за період з січня 2022 року по березень 2024 року в розмірі 101 359,78 грн.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 визнавав кількість кВт спожитої ним електроенергії за період з січня 2022 року по березень 2024 року, але на теперішній час за наявності вищезазначеного договору сторін від 01.02.2021 року, який він підписав та не оспорював, він не бажав доплачувати вищезазначену різницю на користь позивача за спожиту електроенергію у вищезазначений період по тарифу як не для населення (за нежитлове), а сплачує на користь відповідача вартість остатньої лише як по тарифу для населення (за житло), який є нижчим.

В даному випадку ОСОБА_1 мав на увазі Договір № 0102/1 про відшкодування вартості витраченої електричної енергії, спожитої в квартирі та на забезпечення роботи ламп освітлення сходинок житлового будинку від 01.02.2021 року, який є предметом цього судового розгляду. Так, ОСОБА_1 в цьому судовому процесі оспорюються : пункт 3.3. Тариф на постачання електроенергії « Вільні ціни» 3,503676 грн. за кВт год. та пункт 3.4. Тарифи на послуги електропостачання, що надаються Виконавцем встановлюються відповідно до чинного законодавства та є обов`язковими для обох сторін з моменту введення їх в дію. Оголошення про зміну тарифів розміщені на сайті ВАТ « Запоріжжяобленерго». У цьому разі Споживач сплачує послуги за новими тарифами без внесення будь-яких змін та доповнень до Договору. ( а.с.20-21).

За результатами розгляду справи за позовом КЕВ м. Запоріжжя до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з постачання електричної енергії за період з січня 2022 року по березень 2024 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.

Проте, постановою Запорізького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року ( ЄУН 331/2866/24 ; Пр. № 22-ц/807/1855/24) рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2024 року по вказаній справі було скасовано. Позов КЕВ м. Запоріжжя задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЕВ м. Запоріжжя заборгованість по оплаті за послуги з постачання електричної енергії за період з січня 2022 року по березень 2024 року в розмірі 101 359,78 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірів 6 661, 60 грн. ( а.с.46-50).

Під час розгляду вказаної справи в суді апеляційної інстанції ретельним чином були досліджені докази та встановлені обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спірної ситуації, яка є предметом цього судового розгляду.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи із наведеної норми цивільного процесуального законодавства, з урахуванням того, що при розгляді цієї справи беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені певні обставини, суд посилається на ці обставини, як на такі, що не потребують доказуванню.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що з 2013 року ОСОБА_1 без належних правових підстав фактично лише на підставі договорів з КЕВ м. Запоріжжя користується нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 ( караульне приміщення), яке не було переведене у встановленому законом порядку у житлове.

КЕВ є державною установою, на обліку (балансі) якої перебуває нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Будівля не є казармою, або облаштованим приміщенням для проживання (розміщення) військовослужбовців, а використовується для розміщення Військової служби правопорядку. Одним з приміщень вказаної будівлі є караульне приміщення, яке має статус нежитлового. В даному караульному приміщенні тимчасово проживає відповідач - ОСОБА_1 (посвідчення копія а.с. 68).

КЕВ відповідно до свого Положення, є державною установою, яка створена з метою організації та виконання завдань експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України, дислокованих у гарнізонах Запорізької області (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Також, в розрізі норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», КЕВ є споживачем комунальних послуг (юридична особа, яка є власником нерухомого майна і отримує послугу з електроенергії для власних потреб та з якою укладено відповідний договір про надання цієї послуги). Забезпечення будівель, які перебувають на балансі КЕВ м. Запоріжжя, водо- та енергопостачанням відбувається на підставі тарифів, сформованих для бюджетних (державних) організацій/установ/закладів. Фактичними виконавцями послуг з енерго- та водопостачання є суб`єкти господарювання, які на підставі ліцензії провадять діяльність з постачання певної комунальної послуги (у відносинах з КЕВ м. Запоріжжя постачальником виступає ПАТ «Запоріжжяобленерго», який продає електричну енергію за тарифами, затвердженими КМУ для бюджетних організацій). Між КЕВ м. Запоріжжя та ОСОБА_1 01.02.2021 року було укладено черговий договір №0102/1 про відшкодування ним вартості фактично спожитої електричної енергії у даному нежитловому приміщенні, який в силу вимог п. 7.2 набрав чинності з дня його підписання сторонами та вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення (копія а.с. 13-15). Пунктом 3.3. вказаного договору сторони погодили, що тариф на постачання електроенергії «Вільні ціни» дорівнює 3,503676 грн. за кВт/год (цей тариф був чинним на момент укладення договору для бюджетних організацій). Водночас, сторони погодили п.3.4. договору, що тарифи на послуги електропостачання встановлюються відповідно до чинного законодавства та є обов`язковим для двох сторін з моменту введення їх в дію (оголошення про зміну тарифів розміщуються на офіційному веб сайті ВАТ «Запоріжжяобленерго»). Відшкодування вартості за надані послуги за наявності засобів обліку електроенергії справляється за їх показаннями (п.3.5 Договору).

Відповідач ОСОБА_1 погодився з умовами вищезазначеного договору №0102/1, про що свідчить його особистий підпис. Також ОСОБА_1 не оскаржувався зміст та умови цього договору, а невиконання обов`язку з відшкодування вартості спожитої ним електричної енергії свідчить виключно про невиконання стороною погоджених умов.

Вищезазначений договір сторін від 01.02.2021 року не є споживчим та на нього не розповсюджується законодавство про захист прав фізичних осіб споживачів.

КЕВ м. Запоріжжя не є постачальником комунальної послуги (в т.ч. послуги з енергозабезпечення), і не може встановлювати тарифи для осіб, які тимчасово перебувають (проживають) у нежитлових приміщеннях будівель державної форми власності.

Участь КЕВ в організації забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями полягає в організації обліку сімей військовослужбовців, які потребують отримання ними житла.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі докази того, що КЕВ м. Запоріжжя надав ОСОБА_1 вищезазначене караульне нежитлове приміщення в якості забезпечення його житлом та взявся за власний рахунок забезпечувати його енергоносіями.

Вищезазначене караульне приміщення будівлі АДРЕСА_1 лікаря Лукашевича не є житловим ; дане приміщення не надавалось ОСОБА_1 для постійного проживання.

Матеріали справи не містили належних, допустимих доказів того, що окрім відповідача - ОСОБА_1 в караульному нежитловому приміщенні проживав би особовий склад будь-якого військового формування. Саме тому КЕВ і позбавлений можливості оформлювати документи про караульне приміщення як на спеціально пристосовану казарму та зазначати кількість місць для проживання. Караульне приміщення ВСП - це нежитлове приміщення для тимчасового тримання під вартою військових правопорушників і не може використовуватись як житлове приміщення для постійного проживання військовослужбовця та членів його сім`ї.

Разом із цим, апеляційний суд вважав за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 , що він не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про :

? розірвання вищезазначеного договору сторін у позасудовому чи судовому порядку та звільнення вищезазначеного нежитлового приміщення

?або наполягати на переводі цього нежитлового приміщення у житлове, якщо таке є можливим в силу вимог закону, і надання його йому саме в якості житла (службового тощо) за умови, що він дійсно на теперішній час є особою, яка перебуває на відповідному обліку та має право на отримання такого житла.

Проте, ОСОБА_1 обрано спосіб захисту порушеного права шляхом визнання недійсним договору № 0102/1 від 01.02.2021 року, укладеного між КЕВ м. Запоріжжя та ОСОБА_4 , в частині пунктів 3.3, 3.4 договору.

Спірний договір, на думку позивача, вчинено під впливом тяжкої для нього обставини, на вкрай невигідних умовах, з несправедливими умовами, що є підставами для визнання договору в частині недійсним.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 вересня 2021 року у справі №404/8483/15-ц, за змістом статті 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити.

По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи.

По-третє, хоча ЦК України і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак, з аналізу цієї норми випливає, що це, насамперед, ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6- 551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як на тяжку для себе обставину позивач вказав на те, що у разі не підписання ним спірного договору, КЕВ м. Запоріжжя погрожував відключити його житло від мережі електропостачання, що як наслідок, створює неможливість проживати в житловому приміщенні, опалення якого здійснюється виключно від електронагрівальних приладів. Щодо вкрай невигідних для нього умов, позивач послався на встановлений відповідачем у договорі тариф 3,503676 за кВТ , що є вкрай невигідною ціною для нього, як побутового споживача.

Як вже встановлено в суді, ОСОБА_1 без належних правових підстав з 2013 року тимчасово користується нежитловим приміщенням , яке повинно використовуватися для розміщення Військової служби правопорядку ( фактично караульне приміщення) і яке перебуває на балансі КЕВ м. Запоріжжя.

КЕВ м. Запоріжжя є споживачем комунальних послуг, постачальником цих послуг виступає ПАТ « Запоріжжяобленерго», який продає електричну енергію за тарифами, затвердженими Кабінетом Міністрів України для бюджетних організацій.

На момент укладання спірного договору ( для бюджетної організації) чинним був встановлений Кабінетом Міністрів України тариф на постачання електроенергії « вільні ціни» , який дорівнював 3,503676 грн.

Отже, у спірному договорі в пункті 3.4 був зазначений тариф, затверджений Кабінетом Міністрів України.

Наведене свідчить про те, що КЕВ м.Запоріжжя не встановлює тарифи, а зазначає вже встановлений і затверджений Кабінетом Міністрів України тариф у відповідних договорах.

Зазначення відповідачем у договорі іншого тарифу суперечило б нормам законодавства, які діяли на той час і призвело би до суттєвих збитків для нього.

Водночас слід зазначити, що сторони погодили п.3.4 договору, що тарифи на послуги електропостачання встановлюються відповідно до чинного законодавства та є обов`язковим для двох сторін з моменту введення їх в дію ( оголошення про зміну тарифів розміщуються на офіційному веб сайті ВАТ « Запоріжжяобленерго»).

Також в суді встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_6 з 03 лютого 1995 року перебуває на обліку осіб ( військовослужбовців офіцерського складу), які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання в Запорізькому гарнізоні, а також з 01 лютого 2017 року в першочерговій черзі як учасник бойових дій, облік яких проводить КЕВ м. Запоріжжя.

Військовослужбовець, який перебуває на обліку як потребуючий поліпшення житлових умов має право на отримання грошової компенсації за піднайом житла та його оренду. Це право військовослужбовця регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450 та наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Цей Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним особам, які відряджені до МОН, ДКА.

Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця (незалежно від тривалості розгляду такого рапорту, перевірки інформації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї на праві власності, перевірки житлових умов):

- особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи);

Тож, ОСОБА_1 , перебуваючи на черзі як військовослужбовець який потребує поліпшення житлових умов та у якого немає у власності іншого житла, мав та має на теперішній час змогу орендувати житло та отримувати грошову компенсацію за піднайом житла. Отже, не можна вважати незаконне використання Позивачем нежитлового приміщення (караульного приміщення) в будівлі, яка призначена для розміщення Військової служби правопорядку та є державним майном та пов`язаного з таким використанням відшкодування вартості спожитих ним комунальних послуг тяжкою обставиною в розумінні приписів чинного цивільного законодавства.

Крім того, суд ще раз акцентує увагу позивача на роз`яснення суду апеляційної інстанції, який звернув увагу ОСОБА_1 на законні шляхи комплексного вирішення його спірних ситуацій, пов`язаних із приміщенням, в якому він тимчасово проживає та пов`язаний з цим обов`язок сплачувати послуги з постачання електричної енергії.

Позивач не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про :

- розірвання вищезазначеного договору сторін у позасудовому чи судовому порядку та звільнення вищезазначеного нежитлового приміщення

- або наполягати на переводі цього нежитлового приміщення у житлове, якщо таке є можливим в силу вимог закону, і надання його йому саме в якості житла (службового тощо) за умови, що він дійсно на теперішній час є особою, яка перебуває на відповідному обліку та має право на отримання такого житла.

Надалі, виходячи із змісту позову, позивач вважає, що спірний договір є недійсним у зв`язку з його несправедливими умовами, які містяться у пунктах 3.3,3.4. договору. Як на правові підстави таких тверджень посилається на норми Закону України « Про захист прав споживачів» і вказує на те , що дія положень цього Закону поширюється на спірні правовідносини, які є предметом цього судового розгляду.

Проте, слід зазначити, що апеляційним судом під час розгляду справи № 331/2866/24 встановлено, що договір сторін ( мається на увазі договір , укладений між КЕВ м. Запоріжжя та ОСОБА_1 ) від 01.02.2021 року ( № 0102/1) не є споживчим та на нього не розповсюджується законодавство про захист прав фізичних осіб споживачів ( а.с.49).

На підставі викладеного, суд не приймає до уваги посилання позивача на положення Закону України « Про захист прав споживача» щодо несправедливих умов у спірному договорі з ним, як із споживачем.

При вищевикладених обставинах, суд не вбачає законних підстав, які б дозволяли позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Квартирно- експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Міністерства оборони України (адреса: м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд.4, код ЄДРПОУ 07809992) про визнання правочину частково недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та проголошено 30 червня 2025 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

30.06.2025 331/6916/24 2/331/688/2025