Номер провадження: 22-ц/813/1700/25
Справа № 522/3395/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Адміністрація Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі,

встановив:

У лютому 2018 року Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України діючи в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України. звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з його утриманням у ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 143 232,95 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, з 03 серпня 2016 року відповідач навчався у ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26 жовтня 2017 року та був звільнений з військової служби у зв`язку із службовою невідповідністю.

За час навчання ОСОБА_1 перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України. Всього державою на його утримання в навчальному закладі було витрачено 143232, 95 грн, з яких на грошове забезпечення 108 399,18 грн, на продовольче забезпечення 20 324,90 грн, на забезпечення речовим майном 4 225,12 грн, на медичне забезпечення 527,30 грн, на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв 10 265,75 грн.

Оскільки, несвоєчасне відшкодування витрат пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі негативно впливає на своєчасність виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та службовцям Державної прикордонної служи України, що також суттєво стосується інтересів членів їх сімей, завдає шкоду інтересам держави, а також ураховуючи, що згідно чинного законодавства відповідач зобов`язаний відшкодувати державі витрати пов`язані з його утриманням у навчальному закладі.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року задоволено вказаний вище позов. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України грошові кошти в розмірі 143232, 95 грн витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького. Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку (ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на залишення судом першої інстанції поза увагою того, що відповідні грошові кошти є державною гарантією його забезпечення, як військовослужбовця, яке відповідно до п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню. Також скаржник зауважує про ненадання позивачем належних доказів щодо отримання ним відповідного грошового забезпечення. Окремо скаржник зазначає, що правовідносини у цій справі є адміністративно-правовими, а отже спір мав вирішуватись у порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Цетліна В.Є. підтримала вимоги апеляційної скарги, надала пояснення за доводами скарги, представники Хмельницького гарнізону Західного регіону України та Адміністрація Державної прикордонної служби України заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просили залишити заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року без змін, як законне та обґрунтоване.

Третя особа до судового засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, із заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника скаржника, та представників сторони позивача за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 03 серпня 2016 року між тимчасово виконуючим обов`язки ректора Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та відповідачем по справі ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантом вищого військового навчального закладу Державної прикордонної служби.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького від 03 серпня 2016 року № 433-ос Про особовий склад, на підставі рішення Приймальної комісії, Наказу ректора Національної академії від 27 липня 2016 року №81-од, контракту, старшого матроса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 занесено в списки персоналу курсантів Національної академії та зараховано на всі види забезпечення згідно атестатів на перший курс за напрямом підготовки «телекомунікації та радіотехніка».

Згідно наказу ректора ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 жовтня 2017 року № 699-ос, сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) ч. 6 обов`язок та підп. 280 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, з 26 жовтня 2017 року, без права носіння військової форми одягу.

На підставі наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького від 25 жовтня 2017 року №699-ос сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії всіх видів забезпечення.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Згідно з частиною першою та четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки регламентовано цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (частина шоста статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-699апп18), від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 705/1664/17 (провадження № 14-31цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

У Порядку визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі витрати) .

Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 7 Порядку в разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

На підставі наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького від 25 жовтня 2017 року №699-ос сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії всіх видів забезпечення.

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 10 квітня 2019 у справі №705/1664/17 та інших, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не врахував вказані норми права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, та помилково розглянув позов заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Адміністрація Державної прикордонної служби України в порядку цивільного судочинства, а тому колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у цій справі з наведених вище підстав потрібно закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно частини четвертої ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

На виконання вимог приписів ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів роз`яснює заступнику військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Адміністрація Державної прикордонної служби України про право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції, яким у даному випадку є Одеський окружний адміністративний суд.

Керуючись ст.ст.367, 374, 377, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Адміністрація Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі закрити.

Роз`яснити позивачу, що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 20 червня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова