Дата документу 08.07.2025 Справа № 332/1308/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1308/24
Провадження №22-ц/807/1216/25
Головуючий в 1-й інстанції Яцун О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогальського Володимира Миколайовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Рогальський В.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.10.2023 о 15:10 год. в м. Запоріжжі, на перехресті вул. Лижна та Республіканська, водій автомобіля «CHERY TIGGO 2», д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю, що рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає. Своїми діями ОСОБА_2 порушив пункти 16.11, 2.3 «б» ПДР України. 28.11.2023 Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі про адміністративне правопорушення № 332/6154/23 прийнята постанова про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні вищезазначеного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в AT «СК «Країна» відповідно до електронного договору полісу № ЕР/216101441, в якому згідно з п. 3 встановлений строк його дії з 04.08.2023 по 03.08.2024. Розмір франшизи складав 0,00 грн, а ліміт страхової суми за шкоду заподіяну майну 160 000,00 грн. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 на праві власності. У зв`язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, завдану автомобілю, в розмірі 154 540,15 грн, витрати на автотоварознавчі дослідження 6 000,00 грн, витрати на евакуацію 2 900,00 грн, моральну шкоду 15 000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), інтереси якого представляє адвокат Рогальський Володимир Миколайович, до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 900,00 грн витрат на евакуацію та 28,55 грн судового збору.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогальського Володимира Миколайовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що враховуючи звіти №1370/1, 1496/1 розраховані станом на 06.10.2023р. збитки завдані знищенням авто, з урахуванням ринкової вартості транспортного засобу після ДТП та суми страхового відшкодування, складають 357196,80 - 43192,83 - 160000,00 = 154003,97 грн., при цьому розрахунок матеріальних збитків станом на 12.10.2023р. склав 154540,15 грн. Посилаючись на наявність додаткових доказів, які за об`єктиви причин не могли бути подані під час розгляду справи в суді першої інстанції, Позивач, зважуючи на неправильне застосування судом судової практики, наполягав на задоволенні вимог позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Корсіка Я.І. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.10.2023 о 15:10 год. у м. Запоріжжі, на перехресті вул. Лижна та Республіканська, водій автомобіля «CHERY TIGGO 2», д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю, що рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає. Своїми діями ОСОБА_2 порушив пункти 16.11, 2.3 «б» ПДР України.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2023 по справі № 332/6154/23, що набрала законної сили 09.12.2023, відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 10).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі свідоцтва про реєстрацію т/з № НОМЕР_3 , транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності (а.с. 9).

Згідно зі звітом № 1370, зробленого станом на 12.10.2023, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , складає 357686,40 грн та дорівнює ринковій вартості пошкодженого майна зважаючи на те, що вартість відновлення (815 091,05 грн) (п. 3.5 звіту № 1370) перевищує ринкову вартість автомобіля на момент оцінки (а.с. 18-22).

Відповідно до звіту № 1496, ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , станом на 12.10.2023, з урахуванням аварійних пошкоджень після ДТП (в пошкодженому стані), складає 43 146,25 грн (а.с. 36).

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в AT «СК «Країна» відповідно до електронного договору полісу № ЕР/216101441, в якому згідно з п. 3 встановлений строк його дії з 04.08.2023 по 03.08.2024. Розмір франшизи складав 0,00 грн, а ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн (а.с. 11).

Після ДТП позивач звернувся до страхової компанії відповідача з метою виплати страхового відшкодування за полісом, на що 20.02.2024 за Вих. № 1047 ним була отримана відповідь від АТ «СК «Країна» про прийняте рішення щодо відшкодування понесених ним збитків в розмірі 160 000,00 грн (а.с. 12).

20.02.2024 на картковий рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 160 000,00 грн, що підтверджується рухом коштів по картці від 20.02.2024 (а.с. 13).

Відповідно до листа АТ «СК «Країна» від 13.08.2024 № 4120, суму страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн було розраховано та погоджено з потерпілою особою на підставі заяви-погодження від 13.12.2023 у порядку, передбаченому ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування від 13.12.2023, ОСОБА_1 погодився з розміром страхового відшкодування в сумі 160 000,00 грн. На проведенні експертизи автомобіля «MERSEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не наполягає. Після виплати страхового відшкодування претензій до АТ «СК «Країна» мати не буде.

Відповідно до листа ТЕРИТОРІЛЬНОГО СЕРВІСНОГО ЦЕНТРУ МВС № 2348 від 03.09.2024 № 31/29/2348/29/433-аз-431-2024 транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI», 2007 року випуску, перереєстровано 30.07.2024 в ТСЦ МВС № 5641 (м. Рівне) на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 8117/24/1/005169, укладеному в ТОВ «ЕКСПЕРТ-АВТО» 27.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані фізичним знищенням транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311CDI» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , в результаті ДТП та недостатністю страхової виплати у розмірі 160 000,00 грн.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення грошових коштів з відповідача на відшкодування майнової шкоди є підставною, проте оскільки в матеріалах справи відсутня інформація щодо ринкової вартості транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , станом на момент пошкодження (06.10.2023), як це передбачено вимогами ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у частині стягнення з ОСОБА_2 154 540,15 грн різниці між фактичним розміром шкоди, який дорівнює вартості пошкодженого транспортного засобу до ДТП станом на 12.10.2023, страховою виплатою і вартістю пошкодженого транспортного засобу після ДТП (357 686,40 грн 160 000,00 грн 43 146,25 грн). З урахуванням того, що звіти № 1370 та № 1496 виконані не станом на момент пошкодження транспортного засобу (06.10.2023), а станом на іншу дату, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 6 000,00 грн, витрачених позивачем на їх підготовку. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у заявленому розмірі позивачем належним чином не обґрунтовано ані у тексті позовної заяви, ані під час розгляду справи по суті та надання пояснень. Як вбачається з наданих позивачем доказів (фіскальний чек від 06.10.2023, а.с. 14), витрати на евакуацію транспортного засобу після ДТП склали 2 900,00 грн. У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша, пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

У частині другій статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

До шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, у разі встановлення судом, що відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищує його вартість на момент ДТП, тобто ремонт є економічно необґрунтованим, то стягненню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за мінусом страхового відшкодування.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Факт завдання позивачу матеріальної шкоди з боку відповідача доведений матеріалами справи та не спростовується стороною відповідача. Суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про підставність позову, і колегія суддів з такими висновками погоджується.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, відсутність, на думку суду першої інстанції, обґрунтованого розрахунку матеріальних збитків, за відсутності контррозрахунку з боку відповідача не може мати наслідком відмову від позову, який констатує відмову у захисті явно порушених прав позивача.

Згідно зі звітом № 1370/1, зробленого станом на 06.10.2023, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , складає 357196,80 грн та дорівнює ринковій вартості пошкодженого майна зважаючи на те, що вартість відновлення (815044,47грн) перевищує ринкову вартість автомобіля на момент оцінки.

Відповідно до звіту № 1496/1, ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI», д.н. НОМЕР_2 , станом на 06.10.2023, з урахуванням аварійних пошкоджень після ДТП (в пошкодженому стані), складає 43 192,83 грн.

Вказані звіти, як докази, долучені представником позивача під час подання апеляційної скарги. Не подання їх під час провадження в суді першої інстанції обґрунтовано неможливістю проведення оцінки автомобіля через його продаж, через це необхідністю проведення оцінки у того самого суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , який тривалий час перебував на лікуванні.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 2 вказаної норми, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У відповідності до ч.ч. 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Також передбачено частиною 9 зазначеної статті, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З урахуванням вказаних вимог статті 83 ЦПК України та відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливо прийняти долучені до апеляційної скарги докази, зважуючи на те, що різниця між звітами наданими стороною позивача під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції полягає лише у зміні курсу валют у зв`язку зі зміною дати розрахунку. В іншій частині, такі звіти є аналогічними, а тому не можна вважати подані під час апеляційного провадження звіти, як абсолютно нові докази, на які не посилались сторони у справі.

Зважуючи на наявність оцінки матеріальної шкоди на момент ДТП, а також з урахуванням вимог пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який пов`язує розмір відшкодування з подією ДТП, тобто певним часовим моментом, для визначення розміру матеріальної шкоди слід брати за основу звіти 1370/1 та 1496/1.

Отже, збитки завдані знищенням авто, з урахуванням ринкової вартості транспортного засобу після ДТП та суми страхового відшкодування складають 357196,80 грн - 43192,83 грн - 160000,00 грн = 154003,97 грн.

Відповідно підлягають стягненню витрати на проведення автотоварозначого дослідження - 6000,00 грн, витрати на евакуацію авто з місця ДТП 2900,00 грн.

Що стосується моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки під час судового розгляду встановлено порушення права позивача з боку відповідача на отримання відшкодування матеріальної шкоди за наслідками ДТП, винуватцем якої є відповідач, і яка потягла за собою фактичне знищення належної позивачу автівки, колегія суддів вважає доведеним факт спричинення позивачу, у зв`язку із цим, моральної шкоди, яка полягала у душевних переживаннях з приводу пошкодження автомобіля, неможливістю його використання, необхідністю тривалого відновлення порушеного права, чим було порушено нормальний життєвий уклад позивача.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вимоги позивача частково у розмірі 10000,00 грн., оскільки така сума відповідає критеріям справедливості, розумності та пропорційності, зважуючи на обставини у справі.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення вимог позову.

Пропорційно задоволеним позовним вимогам та вимогам апеляційної скарги на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1729,03 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2593,55 грн., а всього 4322,58 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогальського Володимира Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2025 року у цій справі скасувати. Ухвалити нову постанову наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) - 154 003,97 грн в якості відшкодування завданої майнової шкоди; 6 000,00 грн витрати на автотоварознавчі дослідження; 2 900,00 грн витрати на евакуацію, 10000,00 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 172903,97 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1729,03 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2593,55 грн., а всього 4322,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 липня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: І. В. Кочеткова

О. З. Поляков