Справа № 727/1887/25
Провадження № 2/727/785/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Гелка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що 20.07.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №662448.

Підписанням договору ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит» у повному обсязі, з урахуванням паспорту споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства), Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів та складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. Відповідач погодила та зобов`язалася виконувати його умови.

Згідно умов дговору № 662448 від 20.07.2021 року ОСОБА_1 надається кредит у валюті гривні, остання зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Порядок повернення позики надається у вигляді Графіку платежів, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 662448 від 20.07.2021 року та здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на зазначені у Договорі та/або Веб-сайті поточні рахунки фінансової компанії в національній грошовій одиниці України - гривні. Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору.

Таким чином, ОСОБА_1 уклала договір 662448 від 20.07.2021 року з ТОВ «Слон Кредит» та на підставі платіжного документу відповідачу були видані кредитні кошти у розмірі 37950 гривень.

Згідно умов договору факторингу від 21.02.2024 року №2102-24, ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги за кредитним договором від 20.07.2021 року №662448 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 77545 грн. 03 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 31309 грн. 13 коп.; заборгованість за відсотками - 46235 грн. 90 коп.

ТОВ «Слон Кредит», правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. У той же час відповідач порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором №662448 від 20.07.2021 року в сумі 77545 грн. 03 коп.

Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 77545 грн. 03 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 31309 грн. 13 коп.; заборгованість за відсотками - 46235 грн. 90 коп. та понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

17.03.2025 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив обґрунтовано, тим що відповідач не визнає обсяг заборгованості за кредитним договором від 20.07.2021 року №662448 у розмірі 77545 грн. 03 коп.

Вказував, що позивачем не було надано суду достатніх і належних доказів наявності у відповідачки вказаної забогованості, оскільки в матеріалах справи відсутній графік платежів, що є додатком №1 до кредитного договору, а також первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Долучені до позову додатки не містять інформації щодо порядку нарахування позивачем боргу відповідачу, зокрема розміру відсотків за користування кредитними коштами, а також штрафних санкцій. Крім того, позивачем не надано доказів (інформації) чи здійснювались відповідачем погашення заборгованості та в якому розмірі.

Також зазначив, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження наявності заборгованості та перерахування відповідачу коштів за кредитним договором розрахункового документа (платіжного доручення, момеріального ордеру, тоща) або виписки з банківського рахунку. Не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку прость стягнути з відповідача, зокрема простроченої заборгованості за процентами, із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою.

Посилався на те, що моментом укладання кредитного договору №662448 є липень 2021 року. Отже, у випадку невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань (умов договору та графіку платежів), а саме неповернення кредиту у визначені строки, зокрема у наступному місяці після видачі кредиту (серпень 2021 року), на його думку у діях позивача наявний пропуск строку звернення до суду із даною позовною заявою.

У задоволені позовних вимог просив відмовити.

20.03.2025 року представником позивача було подано відповідь на відзив. Вказував, що згідно п. 1.3. договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 37 950 грн. 00 коп. Тип кредиту кредит. Пунктомп. 1.4. договору узгоджено строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 20.07.2024 року (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору. Договором також передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 33 000,00 гривень за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені Споживачем в Особистому кабінеті, або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку; - у розмірі 4 950,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5. Договору.

Зазначив, що із офіційного веб-сайту Комплексної інформаційної системи Національного банку України (далі по тексту - КІС НБУ) видно, що ТОВ «Слон Кредит» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою компанією, що надає фінансові послуги, зокрема з надання коштів, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту КІС НБУ за електронним посиланням: https://kis.bank.gov.ua/Home/SrchViewLic/2308.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті.

Отже, належними доказами, які підтверджують перерахування ТОВ «Слон Кредит» Відповідачеві певної суми кредитних коштів можуть бути первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»

Кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надавши позичальнику у користування кредитні кошти, а позичальник в свою чергу порушив умови договору, допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування грошовими коштами, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив, викладені в заяві обставини. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У поданому до суду клопотанні просив розглянути справу у його відсутності з урахування доводів, наведених у відзиві.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено, що 20.07.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №662448 (а.с.21-23).

Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності електронних даних, направлених товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси , необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту ІТС Товариства (п.1.1 Договору).

На умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 37950 гривень. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 20.07.2024 року включно. Детальні терміни повернення кредиту, визначені у графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом - 15% в день (5475 % річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 85% річних (поточні проценти). Мета отримання кредиту споживчі потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 163,54 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 111421 грн. 51 коп. (п.1.1 п.1.8 Договору).

Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 33000 гривень за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені споживачем в особистому кабінеті, або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі через засоби зв`язку; - у розмірі 4950 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору. Сума кредиту (його частина) перераховується (утримується ) Товариством протягом трьох робочих днів з моменту укладення договору (п.2.1, п.2.2 Договору).

Кредит вважається наданим у день перерахування Товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п.2.1 Договору. Кредит вважається погашеним у день отримання товариством коштів у погашення заборгованості за кредитом (п.2.4., п.2.5 Договору).

Нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання в умовах та в строки, передбачені договором (п.3.1 Договору).

20.07.2021 року ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 79-81).

Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення вартості кредиту для споживача відповідачем ОСОБА_1 було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А637 о 09 год. 09 хв.

Даючи оцінку спірному правочину, суд враховує наступне:

Так, згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої та другої статті 205ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із дослідженого судом договору №662448 від 20.07.2021 року про надання споживчого кредиту встановлено, що договір укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було встановлено судом, договір №662448 від 20.07.2021 року про надання споживчого кредиту укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (А637), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Із копії договору видно, що ОСОБА_1 як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу персональні дані (РНОКПП: НОМЕР_2 , номер паспорту НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.

Із дослідженого судом платіжного доручення №6508 від 20.07.2021 року встановлено, ТОВ «Слон Кредит» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 кошти в сумі 33000 гривень (а.с.13).

Також, на виконання ухвали суду від 04.06.2025 року АТ «Сенс Банк» надало виписку по особовому рахунку № НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 . Згідно виписки 20.07.2021 року на рахунок ТОК «Слон Кредит» перерахувало кошти у розмірі 33000 гривень. Решта коштів у сумі 4950 гривень були товариством зараховані у рахунок сплати відсотків за перший день кредитування кредитом у розмірі 15%.

Отже, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі.

21.02.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №2102-24, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, у тому числі, за кредитним договором №662448 від 20.07.2021 року, укладеного із боржником ОСОБА_1 (а.с.11-12,14, 15-19).

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернула, унаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Положеннями статей 1046,1049 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦКУкраїни позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, за умовами укладеного сторонами договору №662448 від 20.07.2021 року ТОВ «Слон Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», надало ОСОБА_1 грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі (п.1.2 договору).

В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили розмір процентної ставки 85 % річних, що становить 0,23% в день.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору строк кредитування 1096 днів.

Із поданої до суду позовної заяви вбачається, що проценти за договором було нараховано за період з 20.07.2021 року по 21.02.2024 року, після чого позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Із дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що у вказаний період у відповідача наявна заборгованість у розмірі 77545 грн. 03 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 31309 грн. 13 коп.; заборгованість за відсотками - 46235 грн. 90 коп.

Наявність вказаної заборгованості відповідач будь-якими доказами не спростувала.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору не здійснено погашення кредитної заборгованості.

Разом із тим, представником відповідача Мунтян Л.І. було заявлено про застосування позовної давності у спорі. Розглядаючи подану заяву, суд виходить із наступного.

За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Частинами 1, 5ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У застосуванні зазначених положень слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті15,16,20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Суд не погоджується з аргументами представника відповідача, наведеними у заяві про застосування позовної давності та вважає їх необґрунтованими з огляду на таке:

Суд звертає увагу на те, що законом №2120-ІХ від 15.03.2022 року, в редакції Закону№ 3450-IX від 08.11.2023, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тому, з урахуванням того, що з 24.02.2022 року на території України запроваджено воєнний стан, з цього часу строк позовної давності також продовжено у зв`язку з воєнним станом.

Отже, у даній справі відсутні визначені законом підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно достатті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 2422 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне:

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Так, представником позивача до позовної заяви було долучено: договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.11.2024 року, ордер адвоката, акт №662448 про підтвердження факту надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до вказаного детального опису адвокатським об`єднанням були надані послуги адвоката на загальну суму 6000 гривень.

Будь-яких клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до суду не надходило.

Тому, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючої в АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (), яке розташоване в м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8 заборгованість за кредитним договором №662448 від 20.07.2021 року у розмірі 77545 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () понесені судові витрати у розмірі 2422 грн. 22 коп. та 6000 гривень понесених витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.