ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м.Суми

Справа №577/4611/24

Номер провадження 22-ц/816/979/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Виконавчий комітет Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2024 року, у складі судді Гетьмана В.В., ухвалене в м. Конотоп, повний текст якого складено 18 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

22 серпня 2024 року виконавчий комітет Конотопської міської ради звернувся до суду, в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також відповідачка є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому вихованням дітей займається їх баба ОСОБА_6 , яка проживає в кімнаті гуртожитку спільно зі своїм чоловіком та меншим сином, який на даний час працює в м. Київ. ОСОБА_4 залишила на неї новонародженого ОСОБА_7 , ніяким чином не сприяла влаштуванню дітей до дитячого садка, постійно при появі вдома вчиняє сварки та бійки, чим перешкоджає гармонійному та повноцінному розвитку дітей.

Відповідачі проживають від дітей окремо, не забезпечують їх матеріально, не купують продукти харчування, здоров`ям та потребами дітей не цікавляться, на звернення медичних працівників не реагують. Із 13.03.2024 р. мати за адресою реєстрації майже не з`являється.

Після проведення профілактичної бесіди щодо забезпечення належного виховання та утримання своїх дітей, відповідачів попереджено про відповідальність, роз`яснено наслідки їх безвідповідального батьківства, однак, висновків вони не зробили. У червні 2024 року Конотопським міськрайонним судом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 притягнуто до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

03.06.2024 р. до відділу звернувся батько ОСОБА_4 та просив вжити заходи щодо припинення виплат державної допомоги на дитину. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11.07.2024 р., при розгляді питання про відібрання дітей у батьків без позбавлення їх батьківських прав, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поводили себе неадекватно, дозволяли собі нецензурну лайку та не реагували на зауваження. Орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за доцільне відібрати малолітніх дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, оскільки вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків, що і змусило звернутися до суду.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд:

- відібрати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків;

- передати дітей органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування;

- стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду про недоведеність підстав для задоволення позову та відсутність доказів виникнення негативного впливу на дітей, посилається на лист КНП КМР «Конотопська міська лікарня» від 10 травня 2024 року «01-17/22/382, у якому викладені факти, що прямо вказують на свідоме ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків. Доводить, що бездіяльність відповідачів по відношенню до дітей несе пряму загрозу їх здоров`ю, вони тривалий час не проживають з дітьми, не піклуються про них, не забезпечують матеріально, не мають із дітьми психоемоційного зв`язку. Зазначені факти були підтверджені у судовому засіданні показами свідків.

Вказує, що ситуація, яка склалася у цій сім`ї була вивчена компетентною комісією та надано відповідний висновок про доцільність відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, так як залишення дітей у батьків є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання.

Звертає увагу на факт притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, негативні характеристики. Крім того, відносно відповідача ОСОБА_5 проводиться досудове розслідування у 2-х кримінальних провадженнях за фактом самовільного залишення військової частини.

Відповідачі жодного разу не з`явилися на слухання справи у суді першої інстанції, що також вказує на їх безвідповідальність та байдужість до долі власних дітей.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника виконавчого комітету Конотопської міської ради Циганок І.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.7-9).

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.8-9).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Конотопської міської ради від 20.08.2024 р., встановлено доцільність відібрання у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 неповнолітніх дітей без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 28-30).

Відповідачі участі у вихованні дітей не приймають, матеріально не утримують, не цікавляться про стан їх здоров`я, ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с. 13-27), що підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .

У листі КНП КМР «Конотопська міська лікарня» від 10.05.2024 року №01-17/22/382, який надійшов до відділу «Служба у справах дітей», вказано, що мати ОСОБА_4 майже два місяці додому не з`являлася, продукти і молочну суміш новонародженій дитині не купувала, а ОСОБА_5 , батько дітей не виконує своїх батьківських обов`язків, матеріально дітей не забезпечує, здоров`ям не цікавиться. Мати на неодноразові звернення медичних працівників не реагує, на прийом до лікарів не з`являється, при відвідуванні медичними працівниками дітей вдома мати відсутня. Також вказано про психологічну травму дітей та потребу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оформленні в інклюзивну групу дитячого закладу для регулярних занять з логопедом та психологом (а.с. 13).

Листами Конотопського РВП ГУНП у Сумській області №17428/61/042024 від 04.07.2024 та №17352/61/04-2024 від 04.07.2024 підтверджено, що ОСОБА_4 (справа Конотопського міськрайонного суду №577/3367/24 від 19.06.2024, суддя Галян Сергій Володимирович) та ОСОБА_5 (справа №577/3368/24 від 15.07.2024, суддя Буток Тетяна Анатоліївна ) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 26, 27).

У листі старшого слідчого Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, капітана поліції від 13.08.2024 №20555, зазначено, що ОСОБА_5 є свідком у кримінальному провадженні №0000413 за ст.307 ч.2 КК України, а саме: придбав для особистого вжитку без мети збуту наркотичний засіб метадон, який в нього був вилучений (а.с. 25).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що за обставинами цієї справи не наведено підстав для відібрання у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 дітей без позбавлення батьківських прав, згідно зі ст.ст.170, 164 СК України, оскільки немає переконливих доказів того, що відібрання дітей у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав буде сприяти інтересам дітей.

Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч.3 ст.4 СК України.

Виходячи з вимог ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

За обставинами цієї конкретної справи було встановлено, що діти сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувають в умовах, що становлять загрозу для їх життя, здоров`я чи розвитку. Як уже зазначалося, компетентними органами встановлено, що батьки з дітьми не проживають, не займаються їх вихованням, не утримують матеріально, не зважаючи на малолітній вік, їх усіх залишили проживати з бабою ОСОБА_6 . Умови проживання незадовільні, оскільки в одній кімнаті гуртожитку проживає п`ять осіб, з них троє малолітніх дітей, які не забезпечені спальними місцями, не має дитячих ліжок та простору для ігор і розвитку. Кімната потребує ремонту, присутній стійкий неприємний запах, кухня та санвузол на секції.

10 травня 2024 року відділом «Служба у справах дітей» було проведено бесіди з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , і роз`яснено, що у разі невиконання своїх батьківських обов`язків вони будуть притягнуті до відповідальності за ст. 184 КУпАП, а в разі систематичних порушень відносно них може бути порушена справа про позбавлення батьківських прав (а.с. 15, 16).

Також, за інформацією Конотопського РВП ГУНП у Сумській області від 04.07.2024 відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 притягалися до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків та ставилося питання про організацією службою у справа дітей Конотопської міської ради профілактичної роботи з ними з метою недопущення повторення подібних випадів (а.с. 26, 27).

Крім того, ОСОБА_5 потрапляв у поле зору правоохоронних органів як свідок у кримінальному провадженні №0000413 за ст. 307 ч. 2 КК України, а саме: придбав для особистого вжитку без мети збуту наркотичний засіб метадон, який в нього був вилучений (а.с. 25).

У адресованому відділу «Служба у справах дітей» листі КНП КМР «Конотопська міська лікарня» від 10.05.2024 року №01-17/22/382, де під наглядом дитячої поліклініки знаходиться сім`я ОСОБА_4 , вказано, що мати майже два місяці додому не з`являлася, продукти і молочну суміш новонародженій дитині не купувала. Догляд за трьома дітьми регулярно здійснює баба ОСОБА_6 , відомостей про батька ОСОБА_1 не має. Батько дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не виконує своїх батьківських обов`язків, матеріально дітей не забезпечує, здоров`ям не цікавиться. Мати на неодноразові звернення медичних працівників не реагує, на прийом до лікарів не з`являється, при відвідуванні медичними працівниками дітей вдома мати відсутня. Вказано про психологічну травму дітей та потребу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оформленні в інклюзивну групу дитячого закладу для регулярних занять з логопедом та психологом (а.с. 13).

До відділу «Служба у справах дітей» із заявою про невиконання своїх батьківських обов`язків не одноразово зверталися батьки ОСОБА_4 , які займаються вихованням та триманням трьох малолітніх онуків. Вказували, що ОСОБА_4 залишила їм новонародженого ОСОБА_7 , не займається іншими дітьми, при появі вдома постійно вчиняє сварки та бійки. При неодноразових обстеженнях відділом «Служба у справах дітей» умов проживання дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було вдома (а.с. 17-22).

Конотопським міським центром соціальних служб надається соціальна послуга сім`ї ОСОБА_11 супроводу сімей/осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків (а.с. 23).

20 серпня 2024 року виконавчим комітетом Конотопської міської ради надано висновок про доцільність відібрання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, що відповідатиме інтересам дітей (а.с. 28-30).

Частинами 4 та 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок органу опіки та піклування враховує найкращі інтереси дітей.

Обставини справи свідчать про невиконання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обов`язків з виховання малолітніх дітей, незабезпечення належних умов для їх комфортного проживання із можливістю задоволення мінімальних потреб дітей, невжиття будь-яких заходів для створення безпечного, здорового простору для гармонійного розвитку дітей, свідоме нехтування відповідачами інтересами дітей.

Встановлені факти є прямою вказівкою на свідоме ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи ставлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до дітей, відсутність у них інтересу як до дітей, так і до справи, в якій вирішується їх подальша доля, не встановлено ознак їх заінтересованості дітьми та реального бажання змінити на краще своє ставлення до їх виховання.

Беручи за основу у вирішенні цього спору принцип найкращих інтересів дітей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відібрання малолітніх дітей від батьків буде сприяти забезпеченню спокійного та стійкого середовища для них.

Щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 4 ст. 170 СК України).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного, при задоволенні позову про відібрання дітей, з відповідачів підлягають стягненню аліменти на дітей у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про відібрання малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, з передачею дітей органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування та про стягнення з кожного з відповідачів аліментів на утримання дітей в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову та апеляційної скарги, підлягає стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір за подання позову за вимогу немайнового характеру у сумі 3028 грн, за вимогу майнового характеру у сумі 3028 грн та за подання апеляційної скарги, відповідно, по 4542 грн (3028 грн х 150%).

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав.

Передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Виконавчого комітету Конотопської міської ради, як органу опіки та піклування, на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня відібрання дітей і до повного утримання даних дітей в органах опіки і піклування.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Виконавчого комітету Конотопської міської ради, як органу опіки та піклування, на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня відібрання дітей і до повного утримання даних дітей в органах опіки і піклування.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави з кожного по 3028 грн судового збору за подання позову та по 4542 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 14 липня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов