Справа № 357/3613/25
Провадження № 2/357/2757/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Ільницька І. П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

18.03.2025 представник позивача, адвокат Пархомчук Сергій Валерійович, звернувся до суду з позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість Кредитним договором № 2023026 від 13.06.2021 року, в сумі 4900,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованість за сумою кредиту в розмірі - 1500,00 грн, простроченої заборгованість за процентами в розмірі 3400,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 24.12.2021 між ТОВ ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021 року до договору факторингу №02- 24122001 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

13.06.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2023026 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору №1, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1500,00 гривень; дата надання кредиту: 13.06.2021 року; строк кредиту: 30 днів; стандартна процентна ставка - 1,90 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 10.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 4900,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1500,00 грн, простроченої заборгованість за процентами в розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

19.03.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 14 квітня 2025 року.

14 квітня 2025 року через «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача Пархомчук С.В. разом з доказами на підтвердження судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн.

14 квітня 2025 року від представника відповідача - адвоката Шаповал Олени Володимирівни про вступ в справу як представника та про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року Клопотання представника відповідача - адвоката Шаповал Олени Володимирівни, про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» -задоволено.

Судові засідання у цивільній справі № 357/3613/25, провадження № 2/357/2757/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon представником відповідача - адвокатом Шаповал Оленою Володимирівною. Відкладено судове засідання на 15 травня 2025 року о 11 год. 30 хв.

14 травня 2025 року представник відповідача - адвокат Шаповал О.В. звернулась до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідачем не визнаються з наступних причин: згідно відомостей Українського бюро кредитних історій вказаний вище кредитний договір № 2023026 від 13.06.2021 року відсутній в переліку боргів, і з огляду на втрату паспортного документа сторонами не укладався, щодо оформлення боргу на відповідача відповідачем подано відповідну заяву в поліцію. Відповідач даного договору не укладала. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, що позбавляє суд можливості прийти до беззаперечного висновку щодо правової природи, суттєвих умов та дійсності договірних зобов`язань, у зв`язку з чим відповідач вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Як вбачається з договору даний договір навіть не підписано відповідачем. Щодо заяви про стягнення витрат на правову допомогу зазначили, що подана у даній справі заява позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу є такою що подана з порушенням строків і не підлягає задоволенню. Вказала, що враховуючи предмет позову, необхідність збору доказів, перевірки заявленої у позові інформації, судові витрати відповідача пов`язані із розглядом даної справи на правничу допомогу складають 4500 грн.

Судове засідання, призначене на 15 травня 2025 року було відкладено на 03 липня 2025 року для надання можливості представнику позивача подати відповідь на відзив.

19 травня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача Пархомчук С.В., яка обґрунтована тим, що позиція відповідача щодо нібито відсутності у нього зобов`язань за вказаним кредитним договором є безпідставною, оскільки сам відповідач власними діями та наданими документами фактично підтвердив наявність та чинність зобов`язання за договором № 2023026.

У матеріалах справи надано документ під назвою «Шостик Кредитна історія УБКІ.pdf», що містить Кредитний звіт, актуальний станом на 06.04.2025 року. У зазначеному звіті, у пункті 6 (сторінка 10), відображено відомості щодо фінансового зобов`язання відповідача за договором №2023026, а саме: Тип кредиту: договір позики; дата видачі: 13.06.2021 року, сума кредиту: 1500,00 грн. Наявність вказаної інформації в кредитному звіті беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично підтвердила укладення кредитного договору, що є підставою для виникнення зобов`язання. Договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Кредитодавця з урахуванням особливостей визначених індивідуальною частиною. Окрім цього зазначили, що відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених Правилами. У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Щодо виписки по особовому рахунку боржника та підтвердження перерахування кредитних коштів вказали наступне. У відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. ідентифікація Позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та Відповідач - ОСОБА_1 . Ні Первісний кредитор, ні ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація - є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. ОСОБА_1 , укладаючи кредитний договір, реалізувала своє суб`єктивне право, визначивши кредитний рахунок, на який відповідно до умов договору було зараховано кредитні кошти. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані самим Позичальником. Факт зарахування коштів підтверджується інформаційною довідкою Вих. №31019-0403 від 04.03.2024, яка була долучена разом з позовною заявою і знаходиться в матеріалах справи.

Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору.

13.06.2021р. ОСОБА_1 укладаючи кредитний договір № 2023026 з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» погодилась на наступні умови визначені цим договором. Відповідно п.1.2. за цим Договором, На умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 1 500,00 гривень. Відповідно до п.1.3. за цим Договором, Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Відповідно до п.1.4. за цим Договором, Тип процентної ставки - фіксована. 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору. Відповідно п.4.2. за цим Договором, Порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація). 4.2.1. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно п.4.2.5 за цим Договором, Загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим.

Щодо заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначає Відповідач, щодо оформлення боргу на відповідача відповідачем подано відповідну заяву в поліцію По-перше , подання заяви про вчинення злочину саме по собі не є підтвердженням факту відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору. Заява є лише підставою для початку досудового розслідування, а не встановлення факту злочину чи визнання угоди недійсною. По-друге, внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, не означає автоматичного підтвердження обставин, викладених у заяві. Досудове розслідування є лише етапом встановлення істини, а не доведеним фактом шахрайства. Зважаючи на вищенаведене, заяву відповідача про вчинення злочину за ознаками кримінального правопорушення необхідно розглядати виключно як припущення, яке не підтверджується жодними належними доказами. Тому цей факт не може бути підставою для визнання недійсності або не укладання кредитного договору.

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката Відповідача в розмірі 4500,00 грн. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Відповідач у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а, отже, є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.

03 липня 2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які обґрунтовані тим, що Позивачем не надано жодного доказу погодження переуступки боргу первісним кредитором з відповідачем та належного повідомлення боржника про заміну кредитора, в порушення ст. 516 ЦК України Договір про переведення боргу оформляють у тій самій формі, що й первісний договір, у якому здійснюють заміну боржника. Якщо первісний договір було оформлено письмово, то й договір про переведення боргу необхідно оформити в письмовому вигляді. Якщо ж первісний договір підлягав нотаріальному посвідченню, то й договір про переведення боргу підлягає нотаріальному посвідченню (ст. ст. 513 і 521 ЦКУ).

Відповідач не укладала вказаний кредитиний договір (з її слів) 3. У матеріалах справи надано документ під назвою «Шостик Кредитна історія УБКІ.pdf», що містить Кредитний звіт, актуальний станом на 06.04.2025 року. У зазначеному звіті, у пункті 6 (сторінка 10), відображено відомості щодо фінансового зобов`язання відповідача за договором №2023026 з іншим кредитором ніж первісний у даній справі і з позивачем жодних договорів не укладала, Тотожність сум і номерів договору не свідчить про наявність кредитних зобов`язань саме перед позивачем Сума кредиту: 1500,00 грн. ОСОБА_1 заперечує укладення кредитного договору з первісним кредитором і позивачем, що є підставою для відмови у позові.

В судове засідання представник позивача Пархомчук С.В. не з`явився, у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Згідно Акту щодо технічної несправності комплексу фіксації судового засідання в режимі ВКЗ проведення судового засідання, складеного працівниками апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 03.07.2025 року о 11 год 00 хв проведення судового засідання в режимі ВКЗ неможливо, у зв`язку з технічною несправністю комплексу фіксації судового засідання та проведення судового засідання в режиму ВКЗ (несправність аудіозв`язку).

З метою дотримання розумності строків розгляду справи, а також враховуючи те, що сторонами по справі було подано відзив, відповідь на відзив, а також заперечення на відповідь на відзив, суд вважає за доцільне розглянути справу за наявними в матеріалами справи.

Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

13.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2023026 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а. с. 22-34 ), який підписаний електронним цифровим підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора Е996 що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с 40) (п. 10 Кредитного договору), відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти (кредит) в розмірі 1500,00 грн на споживчі потреби, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на реквізити платіжної банківської картки, строком на 30 днів, зі сплатою фіксованої процентної ставки 1,90% в день.

Також, встановлено, що підписуючи договір відповідач - підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на сайті, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватись (п. 9.9 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою становить 2355,00 грн. (п. 1.6.1).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація). 4.2.1. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.

Відповідно до п. 4.2.2 Договору клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів.

4.2.3. Сторони погодили, що: - за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 Договору. - при застосування автопролонгації знижка, надана Клієнту в рамках Програми лояльності, анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п.1.3 Договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процентна ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результати таких перерахунків відображаються в Особистому кабінеті.

Згідно п. 4.2.5 Договору загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. 4.2.6. Договір припиняється в день повного повернення Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та штрафу/пені за прострочення виконання грошового зобов`язання (за наявності). Датою закінчення строку дії Договору є дата надходження повної суми заборгованості за Договором на рахунок Товариства.

Згідно п. 6.1.3 Договору Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта.

Також, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому містяться умови кредитування, які відповідають договору (а.с. 36-39).

На підтвердження видачі кредитних коштів позивач надав довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта 13.06.2021 о 16:34:28 на суму 1500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 93520737 (а.с. 41).

Згідно довідки про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з якою укладено договір № 2023026 від 13.06.2021 ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна» Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua/ . Одноразовий ідентифікатор Е996 відправлено позичальнику 13.06.2021 о 16:32:54 направлено на номер телефону НОМЕР_3 (а.с. 40).

24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «Лінеура Україна» за плату, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ФК «Лінеура Україна» права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с. 42-48).

Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021 до Договору факторингу №02-2412201 від 24.12.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 4900,00 грн, з яких: 1500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3400,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 49).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитні договори на підставі яких позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, нею до суду не надано.

Суд критично оцінює надану представником відповідача копію заяви від 13.05.2025 ОСОБА_1 до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області про втрату в травні 2021 року її паспорта громадянина України, мобільного телефону, а в подальшому про оформлення невідомою особою на її ім`я кредиту (а.с. 139) та талон-повідомлення єдиного обліку № 26063 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 142), оскільки відповідач звернулась до поліції з заявою про подію, яка трапилась в травні 2021 року, а саме про втрату паспорту громадянина України та мобільного телефону лише в травні 2025 року, після пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не відразу після вказаної події. Крім того, відповідач не надала доказів що за даним фактом були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Отже, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що нею не укладався кредитний договір, оскільки факт укладення договору в електронній формі позивачем належним чином було доведено.

Щодо заперечень відповідача про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів, які підтверджують надання кредитних коштів.

В постанові Верховного суду від ві24 жовтня 2019 року в справі № 357/2127/18 зроблено висновок, про те що Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що виписки з особового рахунка клієнта банку можуть слугувати як документи, що підтверджують фінансові операції;

Позивач на підтвердження видачі кредитних коштів позивач надав довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта 13.06.2021 о 16:34:28 на суму 1500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 93520737 (а.с. 41).

Разом з тим суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитних договорах суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь банку.

Щодо розміру нарахованих відсотків суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2023026 від 13.06.2024 в сумі 4900,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 1500,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 3400,00 грн.

Згідно умов договору кредит в сумі 1500,00 гривень надано на строк 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору.

Згідно п. 1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Клієнт у межах строку, визначеного в п.1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.3 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Клієнта лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором.

Разом з тим суд враховує, що умовами договору, зокрема п. 4.2 передбачена авто пролонгація договору на строк не більше 120 днів( включаючи період визначений п. 1.3), яка застосовується якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість, на цей період застосовується стандартна процентна ставка.

Тобто розмір відсотків, з урахуванням авто пролонгації договору становить 3420,00 грн (з розрахунку: 1500 (сума кредиту)* 120 (днів)* 1,90%) .

Отже, позивачем нараховані відсотки в межах строку кредитування, з урахуванням автопролонгації. Розмір заборгованості, заявлений позивачем підлягає стягненню в повному обсязі.

Щодо тверджень відповідача про неправомірність переходу права вимоги від первісного кредитора без згоди відповідача до ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.1.3 Договору передбачено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта.

Згідно ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, заміна кредитора за договором № 2023026 від 13.06.2021 могла відбутись без згоди боржника, крім того, відповідач, вказуючи, що її не було повідомлено про перехід права вимоги до нового кредитора не надає доків, що нею було виконаний обов`язок перед первісним кредитором.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При зверненні до суду ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплачено 2422,40 грн судового збору за подання позову (а.с.12 ).

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 грн до матеріалів справи надано копію договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023, укладений між адвокатом Пархомчук С.В. та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (а.с. 55-58), Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 27.12.2024 (а.с. 59), Акт про отримання правової допомоги від 07.04.2025 (а.с. 84), платіжну інструкцію № 37453 від 07.04.2025 (а.с. 89), рахунок № 07.04.2025-16 від 07.04.2025 (а.с. 90).

Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 10500,00 грн. Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Разом з тим, суд враховуючи заперечення відповідача, а також те, що витрати на правову допомогу позивача значно перевищують ціну позову, суд приходить до висновку про зменшення витрат на правову допомогу до 3000, 00 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу 3000,00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» суму заборгованості за кредитним договором № 2023026 від 13.06.2021 в розмірі 4900,00 грн, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Місцезнаходження: вул. Кирилівська, 82, офіс 7, м. Київ, 04080, .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя М. М. Бебешко