ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м.Суми

Справа №583/4575/24

Номер провадження 22-ц/816/974/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Рудницького Юлія Ігоровича на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2024 року в складі судді Семенової О.С., ухваленого в м. Охтирка, -

в с т а н о в и в:

10 вересня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 501344229 в розмірі 48339,35 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 липня 2021 року ОСОБА_1 уклала з банком електронну угоду про надання споживчого кредиту № 501344229 шляхом використання одноразового ідентифікатора для ідентифікації позичальниці (8119), за умовами якої отримала 35000 грн кредиту шляхом перерахування на рахунок позичальниці строком повернення до 30 січня 2026 року та сплатою 45% річних. Позичальниця зобов`язалась щомісячно повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, однак своїх зобов`язань не виконала, допустила прострочення платежу, внаслідок чого станом на 28 лютого 2023 року утворилась заборгованість по тілу кредиту в розмірі 33099,82 грн та заборгованість по процентам у розмірі 15239,53 грн, а всього 48339,35 грн.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Рудницький Ю.І. з рішенням суду не погодився, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позов подано через систему Електронний суд і в додатках до позову містяться докази укладення кредитного договору саме з ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 липня 2021 року ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора (8119) електронним підписом підписала оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501344229, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501344229, заповнила і підписала паспорт споживчого кредиту, а також додаток № 1 до угоди про надання споживчого кредиту № 501344229 від 30 липня 2021 року графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Підписані ОСОБА_1 в електронній формі складові кредитної угоди надіслані на вказану нею електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Зі змісту перелічених вище складових кредитної угоди вбачається, що 30 липня 2021 року ОСОБА_1 уклала з банком електронну угоду про надання споживчого кредиту № 501344229 шляхом використання одноразового ідентифікатора для ідентифікації позичальниці (8119), за умовами якої отримала 35000 грн кредиту шляхом перерахування цих коштів на рахунок позичальниці, строком їх повернення до 30 січня 2026 року та сплатою 45% річних.

Крім того, позичальниця зобов`язалась щомісячно до 30 числа повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Меморіальним ордером № 436689787 від 30 липня 2021 року підтверджується перерахування 35000 грн на рахунок ОСОБА_1 .

З виписок по особовим рахункам за період з 30 липня 2021 року по 28 лютого 2023 року вбачається перерахування 35000 грн кредитних коштів на рахунок в банку ОСОБА_1 , щомісячне нарахування процентів, часткове повернення тіла кредиту та часткова сплата процентів.

Розрахунком заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 501344229 від 10 липня 2021 року підтверджується утворення станом на 28 лютого 2023 року заборгованості по тілу кредиту у розмірі 33099,82 грн та заборгованість по процентам у розмірі 15239,53 грн, а всього 48339,35 грн.

10 листопада 2023 року АТ «Сенс Банк» направляв поштою ОСОБА_1 досудову вимогу від 06 листопада 2023 року про сплату 48339,35 грн кредитної заборгованості.

Відповідно до витягу з Державного реєстру банків від 02 грудня 2022 року АТ «Альфа-банк» зареєстровано в Державному реєстрі банків про право юридичної особи на здійснення банківської діяльності № 61 та змінило найменування з АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують викладені в позовній заяві обставини, всі додатки до позовної заяви додані на підтвердження укладання кредитного договору між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_2 . Суд вважав, позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачкою кредитних коштів та наявності у неї заборгованості, яка виникла внаслідок порушення нею умов кредитного договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладання ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» угоди про надання споживчого кредиту № 501344229 та наявної в неї заборгованості за цим кредитом. Відтак, суд відмовив у задоволенні позову.

Проте з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Під час апеляційного перегляду справи з`ясовано, що разом з позовом 10 вересня 2024 року через систему Електронний суд подані також додатки в електронній формі, які були роздруковані у паперовій формі та долучені до матеріалів справи. На підставі цих доказів встановлені вище перелічені обставини.

Відсутність в матеріалах цивільної справи доказу у паперовій формі не свідчить про його відсутність в електронній формі. Місцевим судом не складався акт про відсутність додатків до позовної заяви, які стосуються кредитного договору № 501344229, суд не залишав позовну заяву без руху з цього приводу, як і не перевірив наявність додатків до позовної заяви в електронній формі, а тому є помилковими висновки суду про відсутність доказів укладання між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» угоди про надання споживчого кредиту № 501344229 та наявної в неї заборгованості за цим кредитом.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У спірних правовідносинах позивач запропонував відповідачці скористатися банківськими послугами шляхом приєднання до запропонованих умов отримання і використання кредитних коштів. Погодження відповідачкою запропонованих банком умов відбулось в електронній формі шляхом підписання 30 липня 2021 року оферти, акцепту, паспорту споживчого кредиту, графіка повернення боргу, тобто всіх складових кредитної угоди, з використанням ідентифікатора, яким підтверджено особу ОСОБА_1 . Зазначені дії є послідовними і супроводжувались ознайомленням позичальницею із запропонованими банком умовами кредитування.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За вказаних вище норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що між сторонами спору 30 липня 2021 року був укладений електронний кредитний договір.

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Підписані відповідачкою в електронній формі складові кредитної угоди містять всі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема строк кредитування, цілі кредитування, форма надання кредиту, процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту, права та обов`язки позичальниці, відповідальність та інші умови. Таким чином позичальниця добровільно погодилась на запропоновані банком умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання повернути використані кредитні кошти та сплатити проценти за їх використання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Аналізуючи зміст кредитного договору від 30 липня 2021 року № 501344229 та його складових, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що 48339,35 грн заборгованості була нараховано правомірно, згідно з умовами договору, підписаного відповідачкою в електронній формі.

Утворення боргу підтверджується розрахунком заборгованості по договору станом на 28 лютого 2023 року, а правові підстави для стягнення боргу позивачем доведені відповідними письмовими доказами, які по своїй суті є паперовими копіями складових кредитного договору, з якими відповідачка ознайомилась та погодилась з їх змістом в електронній формі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що отриманню доступу до кредитних коштів передує ознайомлення і погодження позичальником в електронній формі відповідних умов кредитної угоди. Тобто скористатись кредитними коштами попередньо не погодившись з розміром процентної ставки та іншими умовами використання кредиту фактично не є можливим.

Відтак, апеляційний суд не має сумнівів у існуванні 48339,35 грн заборгованості за кредитним договором, а тому боргу підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

Оскільки позов задовольняється у повному обсязі, тому позивачу за рахунок відповідачки підлягає компенсації 2422,40 грн судового збору за подання позовної заяви та 4542 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Рудницького Юлія Ігоровича задовольнити.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () заборгованість за кредитним договором № 501344229 від 30 липня 2021 року в розмірі 48339 грн 35 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 2422 грн 40 коп. судового збору за подання позовної заяви та 4542 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов