Справа №466/2524/24 Головуючий у 1 інстанції:Зима І.Є.
Провадження №22-ц/811/398/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/682/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Зими І.Є. від 09 січня 2025 року та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Зими І.Є. від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року позов задоволено.

Визначено для ОСОБА_4 додатковий строк, терміном у 3 (три) місяці з дати набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини по смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2025 року заяву задоволено частково.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 15 000 грн. ( п`ятнадцять тисяч гривень) витрат на правничу допомогу.

В решті вимог по заяві відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Зазначає, що подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Крім того, зазначає, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку. З врахуванням відсутності звернення зацікавленої особи - позивачки у справі, до нотаріальної контори про прийняття спадщини, вважаю, що доводи позивачки про те, що вона не змогла звернутись з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що не знала про смерть спадкодавця є передчасними та не можуть вважатись поважними причинами не звернення з заявою про прийняття спадщини. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі такої заяви позивачем до матеріалів справи не долучено. Вважає, що оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2025 року оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі просить скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_4 у повному обсязі.

Зазначає, що суд безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу з 26 500,00 грн. до 15 000 грн. Звертає увагу, що відповідачі не заперечували проти розрахунку витрат на правову допомогу, не заявляли клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Тому вважає, що суд вийшов за межі своїх повноважень, та зі своєї ініціативи вирішив зменшити суму витрат на правничу допомогу.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційних скарг, відзиву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2025 року до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 1216, 1220, 1222, 1223, 1270, 1272 ЦК України, та задовольняючи позов, виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка, зокрема, включає в себе садовий будинок АДРЕСА_1 зі всіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в кооперативному садівничому товаристві «Голоско-Фтизіатр», що знаходиться урочище «Голоско» м. Львова. 14 травня 2010 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів позивачці, ОСОБА_4 , належний йому на праві приватної власності садовий будинок АДРЕСА_1 зі всіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в кооперативному садівничому товаристві «Голоско-Фтизіатр», урочище «Голоско» м. Львова. Вищевказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич В.М. та зареєстровано в реєстрі за №5-404. З наявних у справі письмових доказів вбачається, що позивачка ОСОБА_4 не знала і не могла знати про смерть ОСОБА_6 , оскільки не була з ним у родинних чи інших стосунках, а лише знала його як власника дачного будинку. Про смерть ОСОБА_6 вона дізналася лише з листа Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за №204/21.1-109 від 03.03.2021 року. Зазначав, що з матеріалів спадкової справи №284/2014 до майна померлого ОСОБА_7 , відкритої державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Настасяк О.В. , за заявою спадкоємця за законом відповідачки ОСОБА_2 про прийняття спадщини у вигляді грошових вкладів свого батька ОСОБА_6 в ПАТ «Державний ощадний банк України», вбачається, що нотаріус не повідомляла ОСОБА_4 про відкриття цієї спадкової справи, а також не проводила виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, хоч у матеріалах спадкової справи міститься заповіт ОСОБА_6 від 14 травня 2010 року на користь ОСОБА_4 . Дані обставини підтверджуються долученими до справи письмовими доказами, а саме: ксерокопіями листа № 204/21.1-109 від 03.03.2021 року з Львівського міського відділу ДРАЦС, заповіту від 14 травня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Станкевич В. М. третьої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №5-404, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 23673758, матеріалами спадкової справи №284/2014 до майна померлого ОСОБА_7 та іншими письмовими доказами. Окрім того, на виконання вимог суду, на адресу суду надійшла інвентаризаційна справа №32789, на дачний будинок АДРЕСА_1 . Згідно реєстраційного посвідчення на дачний будинок АДРЕСА_2 , дачний будинок АДРЕСА_1 , належав на праві приватної власності ОСОБА_6 . Судом було встановлено, що ОСОБА_4 зверталась з позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини ще у 2021 році, рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 було надано додатковий строк на прийняття спадщини. Постановою Львівського суду від 15.01.2024 року, рішення Шевченківського районного суду від 22.08.2023 року було скасовано. У постанові Апеляційного суду зазначено, що позивачкою ОСОБА_4 , при поданні позовної заяви у 2021 році, не залучено до участі у справі осіб, права та інтереси яких порушено. Апеляційний суд в своїй постанові зазначив, що до кола відповідачі по справі входить ОСОБА_5 , оскільки, на момент смерті спадкодавця він проживав з батьком разом однією сім`єю. Відповідачка не надала жодних доказів, що ОСОБА_4 була родичкою чи в інших стосунках зі спадкодавцем. Також не встановлено, що ОСОБА_4 могла дізнатися про смерть ОСОБА_6 з відкритих джерел інформації. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не була родичкою померлого ОСОБА_6 , відтак не знала та не могла знати про смерть останнього, оскільки нотаріусом при відкритті спадщини за померлим, не було повідомлено ОСОБА_4 , з інших джерел позивачка не могла дізнатись про смерть ОСОБА_6 . Виходячи з викладеного вище, проаналізувавши причини пропуску позивачкою ОСОБА_4 строку для подання заяви на прийняття спадщини, суд прийшов до висновку, що такий пропущений з поважних причин, а тому позивачці ОСОБА_4 слід визначати додатковий строк для подання такої заяви. Доводи представника відповідачки ОСОБА_2 , які викладені у відзиві на позовну заяву, та висловлені в судовому засіданні, суд вважає непереконливими, так як вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2025 року вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 133,137,141, ЦПК України, та задовольняючи заяву частково, виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 09.01.2025, було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено ордер про надання правової допомоги ОСОБА_4 , від 08.01.2024 року, договір від 20.02.2021 року, додаток №1 Замовлення №1 до Договору від 20.02.2021 року, Додаток №2, Акт приймання передачі до договору від 20.02.2021 року, та копію квитанції (розписки) від 10.01.2025 року про оплату послуг надання правничої допомоги, в розмірі 26 500грн. Судом було враховано, що дану цивільну справу судом відкрито у загальному провадженні, а також те що, представник позивачки здійснював повідомлення суду про стягнення витрат за надання правової допомоги. Вказані витрати належним чином підтверджені, проте, на думку суд не є співмірні з тривалістю розгляду справи, та її складністю. Суд вважає за необхідне заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 000 грн. Визначаючи вказаний розмір відшкодування суд виходить з того, що за умовами договору про надання правової допомоги ( а.с. 174-176) передбачено, що вартість правової допомоги на виконання цього Договору визначається у розмірі 2000 грн. за 1 годину роботи виконавця. Відтак, враховуючи складність справи, час, який затрачених адвокатом для підготовки до розгляду справи та його участі в судових засіданнях, вказана сума буде відповідати ринковим цінам адвокатських послуг.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому судові рішення підлягають скасуванню.

У березні 2024 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в якій просила:

- визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить садовий будинок АДРЕСА_1 , зі всіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в кооперативному садівничому товаристві «Голоско-Фтизіатр», урочище «Голоско» м. Львова.Спадкоємцями за законом є його діти: ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , а позивачка ОСОБА_4 , є спадкоємцем за заповітом, оскільки ОСОБА_6 за життя, зокрема 14 травня 2010 року, склав заповіт на згадане майно в її користь. Визначений законом строк для прийняття спадщини нею був пропущений, оскільки вона не знала і не могла знати, про смерть спадкодавця. Зазначає, що не була зі спадкодавцем у родинних чи інших стосунках, а лише знала його як продавця дачного будинку і фактично замість договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 , 14 травня 2010 року склав на неї заповіт. З того часу позивачка користується дачним будинком, який в кооперативному садівничому товаристві «Голоско-Фтизіатр», урочище «Голоско» м. Львова. Через конфлікти з сусідами, які не визнавали її право на дачний будинок, вона почала розшукувати спадкодавця і з листа № 204/21.1-109 від 03 березня 2021 року Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану дізналася про те, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що даний строк був пропущений нею з поважних причин, а тому вирішила звернутись в суд.

У лютому 2025 року ОСОБА_4 звернулась в суд з заявою про стягнення понесених судових витрат, в якій просила:

- ухвалити додаткове рішення у справі, яким покласти усі судові витрати на правничу допомогу на ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_5 не заперечував проти позову, не вчиняв жодних процесуальних дій, а тому не сприяв затягуванню розгляду справи. В той час, як ОСОБА_2 активно заперечувала проти позову, витребовувала через суд докази, які не мають значення для справи, безпідставно стверджувала, що позивач була сусідкою ОСОБА_5 та знала про смерть ОСОБА_6 . Вказувала на те, що Відповідачка знала, що не має доказів, не має чим заперечити, але однаково продовжувала боротись, що призвело до затягування справи. З огляду на вищевказане, просила покласти усі витрати на правничу допомогу на ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорено та не спростовано, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина, яка, зокрема, включає в себе садовий будинок АДРЕСА_1 зі всіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в кооперативному садівничому товаристві «Голоско-Фтизіатр», що знаходиться урочище «Голоско» м. Львова.

14 травня 2010 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів позивачці, ОСОБА_4 , належний йому на праві приватної власності садовий будинок АДРЕСА_1 зі всіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в кооперативному садівничому товаристві «Голоско-Фтизіатр», урочище «Голоско» м.Львова. Вищевказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич В.М. та зареєстровано в реєстрі за №5-404.

Окрім того, на виконання вимог суду, на адресу суду надійшла інвентаризаційна справа №32789, на дачний будинок АДРЕСА_1 . Згідно реєстраційного посвідчення на дачний будинок АДРЕСА_2 , дачний будинок АДРЕСА_1 , належав на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зверталась з позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини ще 22 квітня 2021р., рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 було надано додатковий строк на прийняття спадщини.

Постановою Львівського суду від 15.01.2024 року, рішення Шевченківського районного суду від 22.08.2023 року було скасовано з підстав незалучення належних відповідачів по справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, проаналізувавши причини пропуску позивачкою ОСОБА_4 строку для подання заяви на прийняття спадщини вважав, що такий пропущений з поважних причин, а саме з причини незнання позивачки про смерть спадкодавця. Так, померлий не був її родичем та вона не перебувала з ним в інших стосунках та відповідно вона не змогла довідатися про його смерть з відкритих джерел, тому ОСОБА_4 слід визначати додатковий строк для подання такої заяви.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)

За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23).

Зокрема, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 522/17537/18, у справі № 344/584/24, від 25 лютого 2025 року.

У справі, яка переглядається, спадкодавець ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а 22.04.2021 року позивачка перший раз звернулася до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка посилалась на те, що вона не була родичкою померлого ОСОБА_6 , відтак не знала та не могла знати про смерть останнього, оскільки нотаріусом при відкритті спадщини за померлим, не було повідомлено ОСОБА_4 , з інших джерел позивачка не могла дізнатись про смерть ОСОБА_6 .

Із врахуванням правових висновків викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду, колегія суддів вважає, що наведена позивачкою обставина щодо необізнаності про смерть ОСОБА_6 не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Так, причин, пов`язаних з наявністю об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк, позивачка не навела. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до задоволення не підлягали та помилково задоволені судом першої інстанції.

А відтак, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення як додаток до основного підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Вказаним доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року слід визнати обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити. Скаргу ж ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2025 року слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2025 року задовольнити частково.

РішенняШевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 червня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра