Справа № 750/9456/25
Провадження № 2/750/2659/25
У Х В А Л А

14 липня 2025 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Косенко О.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Урожай А.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги,

в с т а н о в и в :

10 липня 2025 року представник позивача адвокат Урожай А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги.

Дана позовна заява має бути залишена без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимоги майнового характеру, проте до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що Позивач звільняється від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, звертаючись до суду, Позивач просить стягнути з ТОВ «Італтекс Меріно» на свою користь нараховану, але не виплачену заборгованість по заробітній платі в сумі 67 315 грн 71 коп., а також зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 328 861 грн 04 коп. та вихідну допомогу у сумі 9 535 грн 27 коп.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, суд вбачає обгрунтованим твердження про звільнення Позивача від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заборгованість по заробітній платі в сумі 67 315 грн 71 коп.

Щодо вимоги про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, а також вихідну допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 та ст. 4 Кодексу законів про працю України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також , за своєю правовою природою, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Вихідна допомога також не ототожнюється із заробітною платою, що виплачується працівникові при звільненні, оскільки її розмір пов`язаний не з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Отже, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також вихідної допомоги під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 30.11.2016 у справі №226/168/15-ц, від 27.03.2024 року у справі № 202/3322/22, вони згоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 по справі №910/4518/16, та від 13.03.2020 в справі № 711/4010/13-ц.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 728/2955/18 від 10.01.2019, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Тобто, Верховний Суд прийшов до висновку, що п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» чітко визначено вимоги, які випливають з норм трудового законодавства, які не підлягають оплаті судовим збором при зверненні до суду.

Отже, враховуючи вищезазначене, за вимогами про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнення суми вихідної допомоги, Позивач повинен сплатити судовий збір.

Згідно з ч. 2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатнихосіб з 1 січня 2025 року складає 3028 гривні.

Відповідно до п/п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем справляється судовий збір, ставка якого встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн.).

Загальний розмір заявлених Позивачем до стягнення виплат становить 405 712,02 грн.

Отже, за вирахуванням вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі (67 315,71 грн), за яку судовий збір не сплачується, з решти суми позовних вимог майнового характеру, а саме: 338 396,31 грн, Позивач за подання позовної заяви повинен був сплатити судовий збір 3 383,96 грн, а враховуючи, що позов подано через систему «Електронний суд», із застосуванням понижуючого коефіцієнту - 0,8, до сплати підлягає судовий збір у розмірі 2 707,17 грн.

Відповідно до частини першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Виходячи з наведеного вище, позовна заява підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Урожай А.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги залишити без руху.

Запропонувати позивачу в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки, а саме: надати суду докази сплати судового збору за подання позову у розмірі 2 707,17 грн.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО