Справа № 459/2132/24 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3733/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м.Львів

Справа № 459/2132/24

Провадження № 22-ц/811/3733/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка підписана її представником ОСОБА_2 , на рішення Радехівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Радехові 5 листопада 2024 року у складі судді Куцик-Трускавецької О.Б. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

7 серпня 2024 року ТзОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.Позивач просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за договором № 476800-КС-005 про надання кредиту від 2 лютого 2024 року, що становить 129 004, 26 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 40 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 83 004,26 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 6 000 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, 2 лютого 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено договір № 476800-КС-005 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Стверджує, що ТОВ «Бізнес позика» свої зобовязання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику кошти в розмірі 40 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. Вказує, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 22 липня 2024 року допустила заборгованість за договором № 476800-КС-005 про надання кредиту в розмірі 129 004, 26 грн. (прострочені платежі по тілу кредиту - 40 000 грн.; прострочені платежі по процентах - 83 004, 26 грн.; комісія - 6 000 грн.). Просить позов задовольнити.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 5 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором № 4768-КС-005 про надання кредиту від 2 лютого 2024 року у розмірі 129 004,26 грн., проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що нарахована позивачем сума по відсотках за кредитним договором у розмірі 83 044, 26 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч.3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання. Посилається на ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Стверджує, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Згідно із п. 2.5 Договору комісія за надання кредиту становить 6 000 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту кредитного договору неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком, стягується комісія. Вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 6 000 грн. від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що згідно прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту 2 лютого 2024 року ОСОБА_1 прийняла пропозицію на умовах, визначених офертою, шляхом направлення через ITC одноразового ідентифікатора UA-5160, (направленого позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 , вказаного позичальником в заявці) електронного повідомлення, СМС-повідомлення, сторонами укладено договір №476800-КС-005.

Згідно паспорта споживчого кредиту, який відповідач підписала в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором UA-1421 на номер телефону НОМЕР_2 на умовах кредитування у ТОВ «Бізнес позика», виходячи з обраних умов кредитування, а також щодо наслідків у разі невиконання зобов`язань.

Згідно з формою послідовності дій, вбачається, що в ІТС ТОВ «Бізнес Позика», зафіксовано укладення договору на веб-сайті кредитодавця www.my.bizpozyka.com, шляхом введення логіну та пароля до особистого кабінету.

2 лютого 2024 року між відповідачкою та ТОВ «Бізнес позика», в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором UA-5160 на номер телефону НОМЕР_2 , було укладено кредитний договір №476900-КС-005, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 40 000 грн. зі строком кредитування на 16 тижнів, зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії.

З анкети клієнта (витягу з ІТС) від 23 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 зазначила усі свої персональні дані.

Відповідно до інформаційної довідки № 991/07 від 29 липня 2024 року, через платіжний сервіс «Platon» 2 лютого 2024 року о 13:44 год. була проведена успішна транзакція на суму 40 000 грн.на рахунок ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом у гривнях за договором № 476800-КС-005 від 2 лютого 2024 року у ОСОБА_1 станом на 22 липня 2024 року наявна заборгованість в розмірі 129 004,26 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 40 000 грн.; заборгованості по відсотках - 83 004,26 грн; заборгованості по комісії - 6000 грн.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 19 вересня 2024 №20.1.0.0.0/7-240909/18945, наданої на виконання ухвали суду від 3 вересня 2024 року, на ім`я ОСОБА_1 було відкрито банківську картку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 .

З виписки про рух коштів, наданої АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що за період з 2 лютого 2024 року по 24 травня 2024 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 зараховано 2 лютого 2024 року кошти у розмірі 40 000 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 невиконанням умов кредитного договору допустила заборгованість в загальному розмірі 126 004,26 грн., яка підлягає стягненню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися повністю з наступних підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, зокрема,Цивільним кодексои України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням наведеного належить зробити висновок про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Укладений в електронній формі договір підписується електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароля», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

ОСОБА_1 , підписавши 2 лютого 2024 року з ТОВ «Бізнес позика» акцепт пропозиції (оферти) укласти договір №47680-КС-005 про надання кредиту та договір №47680-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), погодилась з умовами споживчого кредиту, а саме, щодо: розміру кредиту - 40 000 грн.; строку кредитування - 16 тижнів; стандартної процентної ставки в день - 2% (фіксована); зниженої процентної ставки в день - 1,15957097 (фіксована); розміру комісії за надання кредиту - 6 000 грн.; строку дії договору - до 24 травня 2024 року; орієнтовної загальної вартості наданого кредиту - 84 000 грн.; орієнтовної реальної річної процентної ставки - 12126,10 процентів; денної процентної ставки - 0,97 процентів та іншого.

З підписання кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов.

ОСОБА_1 не заперечує факту укладення договору та отримання нею 40 000 грн. в кредит.

Згідно умов укладеного договору реальна річна процентна ставка, денна процентна ставка, загальні витрати за кредитом та орієнтована загальна вартість наданого кредиту обчислюється на основі припущення, що позичальник буде дотримуватись графіка платежів, вказаного у п. 3.2.3 та додатку №1 до договору, та буде застосовуватись знижена процентна ставка, а інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору.

ОСОБА_1 не здійснювала погашення заборгованості, у зв`язку з чим у ТОВ «Бізнес позика» були відсутні будь - які підстави для нарахування їй процентів за зниженою ставкою.

Щодо тверджень відповідача про несправедливість розміру відсотків за користування кредитом, враховуючи норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», суд приймає до уваги наступне.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %».

В ідповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17) тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %».

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» нараховувало ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом за ставкою 1,15957097 та 2 % в день.

ОСОБА_1 отримала кредит після внесення описаних вище змін до Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи строк дії договору про надання кредиту, а також прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», розмір денної процентної ставки з моменту укладення кредитного договору (2 лютого 2024 року) по 22 квітня 2024 року не може перевищувати 2,5%, а з 23 квітня 2024 року по 24 травня 2024 року не може перевищувати 1,5%.

Оскільки ТОВ «Бізнес позика» нараховувало ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за ставкою 2% в день, суд прийшов до висновку про проведення перахунку заборгованості по процентах у період з 23 квітня 2024 року по 24 травня 2024 року за ставкою 1,5 % в день.

Оскільки ОСОБА_1 не виконувала умови укладеного договору, вона допустила заборгованість по процентах в загальному розмірі 76 604,26 грн. (2 лютого 2024 року - 22 квітня 2024 року в розмірі 54 404,26 грн., 23 квітня 2024 року - 24 травня 2024 року в розмірі 19 200 грн.).

Розмір процентів (76 604,26 грн.), з врахуванням умов договору та здійсненого судом перерахунку не суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

З приводу стягнення з відповідача комісії в розмірі 6 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, повязані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Умовами договору про споживчий кредит №476800-КС-005 від 2 лютого 2024 року встановлено нарахування ОСОБА_1 комісії в розмірі 6 000 грн. при видачі кредиту.

У цьому кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що повязані з отриманням кредиту, за які встановлена комісія.

Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Верховний Суд у складі обєднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа № 524/5152/15-ц) висловив правову позицію про те, що умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що умови кредитного договору №476800-КС-005 від 2 лютого 2024 року про сплату нарахування ОСОБА_1 комісії на користь ТОВ «Бізнем позика» є нікчемними, а тому заборгованість за комісією стягненню не підлягає.

Враховуючи встановлене, належить зробити висновок, що рішення Радехівського районного суду міста Львова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. З ОСОБА_4 на користь ТОВ «Бізнес позика» підлягає стягненню заборгованість за договором № 4768-КС-005 про надання кредиту від 2 лютого 2024 року в розмірі 116 604,26 грн., яка складається з: прострочених платежів по тілу кредиту (40 000 грн.) та прострочених платежів по процентах (76 604,26 грн.). В решті позову належить відмовити.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Бізнем позика» при зверненні до суду з позовом сплачено 2 422,40 грн. судового збору, а ОСОБА_1 при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплатила судовий збір у розмірі 4 542 грн.

Враховуючи предмет, ціну позову та розмір задоволених позовних вимог, який становить 90,38791%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» підлягають стягненню судові витрати, пов язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, в розмірі 2 189,56 грн., а з ТОВ «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою, в розмірі 436,58 грн.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Різниця у судових витратах становить 1 752,98 грн. (2189,56-436,58).

Керуючись ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 5 листопада 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місцезнаходження: 01133, бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, ) заборгованість за договором № 4768-КС-005 про надання кредиту від 2 лютого 2024 року в розмірі 116 604,26 грн. (сто шістнадцять тисяч шістсот чотири грн.. 26 коп.).

В решті позову відмовити.

Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місце знаходження: 01133, бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, ) різницю у судових витратах в розмірі 1 752,98 грн. (одна тисяча сімсот п`ятдесят дві грн. 98 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк