справа № 274/2279/25
провадження № 2/0274/1189/25
Рішення

Іменем України

10.07.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

Представник позивача Ткаченко М.М., звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Коллект центр" заборгованість за договором позики №77465467 від 04.10.2021 у розмірі 50825,85 грн .

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 04.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №77465467, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15001,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою 1,99% за кожен день користування.

22.02.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 22/02/2022, відповідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №77465467.

10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №77465467.

Внаслідок невиконання відповідачкою умов договору №77465467 від 04.10.2021, заборгованість становить 50825,85 грн., яка складається з: 15001,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35822,39 грн - заборгованість за процентами, 2,46 грн - 3% річних.

Враховуючи вище наведене просять суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 50825,85 грн та судові витрати.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.04.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.48 - 49).

19.05.2025 представником відповідачки - адвокатом Гуменюком О.В. подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити ТОВ «Коллект Центр» в задоволенні позовних вимог та стягнути з останнього витрати відповідачки на правничу допомогу.

Обгрунтовуючи свої заперечення, вказує, що позивачем на підтвердження позовних вимог не надано жодного належного доказу виконання первинним кредитором обов`язку щодо видачі кредитних коштів відповідачці. Так, на підтвердження виконання зобов`язань за договором позики позивач надав довідку ТОВ «ФК «Фінекспрес» та лист ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Проте, дані документи не являються первинними документами, а отже не можуть свідчити про факт видачі коштів відповідачці. Відповідно до Додатку №1 до договору - Паспорту споживчого кредиту, строк кредиту становить 30 днів, загальна вартість кредиту в частині відсотків становить 4477,80 грн. Разом з тим, відповідно до змісту позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість за відсотками 35822,39 грн., що вказує на те, що відсотки нараховувалися поза межами строку кредитування (а.с. 55-57).

26.05.2025 представником ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко М.М. подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що договір позики №77465467 було укладено згідно з п.3.ч.1. ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», тому договір позики №77465467 підписано позичальником 04.10.2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Таким чином, відповідачка здійснила усі дії, спрямовані на укладання договору шляхом підписання договору про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому, були перераховані грошові кошти в сумі 15 001, 00 грн. Враховуючи, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства, дана обставина підтверджується листом ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Фінекспрес», відповідно до якого 04.10.2021 року здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 , який належить позичальнику, у сумі 15 001,00 грн. Крім того зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії".

Зазначає, що відповідачка має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і має безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на її банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою вона користується, не надходили. Зокрема, вона мала можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

З приводу нарахування відсотків. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Згідно з п п. 6.5 п. 6 Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в ньому детально (поденно) відображені усі проведені за договором надання позики операції та нарахування процентів і формування заборгованості відповідачки за період з 04.10.2021 р. по 01.02.2022 року, тобто мало місце продовження строку користування позикою саме за ініціативою позичальника /відповідачки та, відповідно, продовжувалось нарахування процентів за користування позикою. Нарахування було здійснено за погодженим розміром відсоткової ставки, а саме з 04.10.2021 року по 02.11.2021 року нарахування було проведено за процентною ставкою 1%- знижена акційна процентна ставка. З 05.11.2021 року по 01.02.2022 року нарахування було проведено за процентною ставкою 1,99%- базова процентна ставка. Тобто, за понадстрокове користування позикою нарахування процентів здійснювалось на підставі п. 6.5. Правил виключно в межах передбаченого строку 90 днів, з дати спливу визначеного строку 30 днів (04.11.2021 року), загалом з 04.10.2021 по 01.02.2022 року. Таким чином, нарахування відсотків, заявлених до стягнення з відповідачки, проведене з дотриманням умов договору позики та Правил, відтак є правомірним та законним, а наведена в розрахунках сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачки в повному обсязі. Крім того, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості, складений ТОВ "Вердикт Капітал", містить додатково нарахування 3% річних проведений на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 22.02.2022 р. (дати набуття права вимоги) по 23.02.2022 р. включно (по дату застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України), що також повністю відповідає вимогам чинного законодавства України і підлягає стягненню з відповідачки. Таким чином, стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в даному договорі, нараховано відсотки в межах дії даного договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації.

Щодо заявлених відповідачкою витрат на правничу допомогу, для визначення суми відшкодування, необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру. Враховуючи обсяг виконаних робіт (відсутність належного вивчення умов укладання договору, ненадання належних доказів по справі, відсутність належно проведеного контррозрахунку до відзиву), розмір витрат на правничу допомогу відповідачці є необґрунтованим, недоведеним та значно завищеним. Витрати позивача на правничу допомогу були неминучими та є обґрунтованими, в свою чергу витрати відповідачки не можна визначити як «неминучі та співмірні», належним чином не були обґрунтовані, а саме щодо витраченого часу та деталізованого обсягу робіт. Так, спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідачки, пов`язаної тривалим невиконанням умов договору, що не заперечується відповідачкою. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правничу допомогу, заявлені відповідачкою є безпідставними та необґрунтованими. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у повному обсязі (а.с.63-68).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 27.05.2025 розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням представника позивача (а.с.80).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 27.02.2025 задоволено клопотання представника ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. про витребування доказів. Витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» докази,що містять банківську таємницю (а.с.81).

Представник позивача Пилипчук С.В. в судове засідання не з"явився, на адресу суду скерував заяву про розгляд справи без участі позивача, просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідачки Гуменюк О.В. також в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №77465467, який підписано електронним підписом позичальника (а.с. 17).

Згідно з п.1 договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути позику та сплачувати проценти відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах.

В п. 5 договору позики зазначено, що підписанням цього договору позики, відповідачка підтверджує, що ознайомилася на сайті https://mycredit.ua з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а також підтвердила, що до моменту підписання договору вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі.

Відповідно до пункту 2 договору, сума позики становить 15 001,00 грн, строк позики - 30 днів із процентною ставкою за день - 1,99 %, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 2300% .

Згідно з пунктом 4 договору, проценти за договором нараховуються на залишок позики, включаючи дати отримання та повернення.

Відповідно до п. 12 договору його укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання відповідачкою електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписано нею накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором ol4fP03iwM, про що свідчить також пункт 18 договору.

Згідно Додатку №1 до договору позики № 77465467 від 04.10.2021, загальна вартість кредиту за період з 04.10.2021 по 03.11.2021 становить 19478,80 грн (а.с.17 зворот).

Згідно інформації наданої АТ «Ощадбанк», нга виконання ухвали суду, в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківських рахунок НОМЕР_2 до якого емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 . Фінансовим номером, що містить в анкетних даних ОСОБА_1 є НОМЕР_4 .

Згідно меморіального ордеру № від 06.10.2021 04.10.2021 на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 зараховано кошти в розмірі 15001,00 грн.

Зі змісту довідки №КД-000000517 від 18.09.2024 наданої ТОВ "ФК "Фінекспрес", вбачається, що 04.10.2021 на карту № НОМЕР_1 зараховано кошти в розмірі 15001,00 грн (а.с.24).

АТ «Ощадбанк» на адресу суду направлено виписку за поточними рахунками ОСОБА_1 за період з 04.10.2021 по 04.11.2021, якою підтверджується рух коштів за конкретний період, включаючи надходження та витрати позичальника.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором № 77465467 від 04.10.2021, заборгованість відповідачки станом на 22.02.2022 становить 50823,39 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 001,00 грн; заборгованість за відсотками 35822,39 грн (а.с. 26 зворот - 28).

22.02.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 22/02/2022, відповідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорам, в тому числі за договором позики № 77465467 від 04.10.2021, що підтверджується Актами приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді від 22.02.2022 (а.с. 31-36).

Згідно реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 77465467 від 04.10.2021 в розмірі 50823,39 грн., яка складається з: 15001,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35822,39 грн - заборгованість за процентами (а.с.37).

Відповідно до розрахунку заборгованості «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 77465467 від 04.10.2021 складає 50823,39 грн., яка складається з: 15001,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35822,39 грн - заборгованість за процентами, 2,46 - 3% річних (а.с. 29).

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором позики № 77465467 від 04.10.2021 (а.с.38-43).

Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 77465467 від 04.10.2021 в розмірі 50823,39 грн., яка складається з: 15001,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35822,39 грн - заборгованість за процентами, 2,46 - 3% річних (а.с.10).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» станом на 07.03.2025 заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 77465467 від 04.10.2021 складає 50823,39 грн., яка складається з: 15001,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35822,39 грн - заборгованість за процентами, 2,46 - 3% річних (а.с. 30).

Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору позики, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Відповідно до статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних праві та обов`язків.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Це кореспондується зі змістом ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами та моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 зазначеного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 1084 ЦК України).

За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».

Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд у п. 35 вищезазначеної Постанови зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору в сукупності та взаємозв`язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд констатує факт порушення прав позивача щодо повернення кредитних коштів з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що 04.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №77465467 дистанційно, в електронній формі, згідно якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі 15001,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, які вона зобов`язана повернути та сплатити проценти за користування ними.

Враховуючи відступлення кредитодавцем за договором факторингу № 22-02/2022 від 22.02.2022 ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги до позичальника, та укладення останнім 10.01.2023 договору факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого воно відступило ТОВ «Коллект центр» право вимоги до боржників, в тому числі за договором позики, укладеним з ОСОБА_1 , суд вважає, що не повернувши до цього часу отримані в кредит кошти, відповідачем було порушено право позивача.

Однак суд не погоджується з тим, що у відповідачки внаслідок порушення умов договору позики утворилась заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, яка відповідно до розрахунків, станом на день формування позовної заяви становить 35822,39 грн. з наступних мотивів.

Оскільки судом встановлено, що строк користування кредитними коштами за договором позики №77465467 від 04.10.2021 відповідно до п. 2.2 договору складає 30 днів, а матеріали справи не містять доказів укладення додаткових угод щодо продовження строку користування кредитними коштами чи пролонгації договору, то з врахуванням встановлених судом обставин та беручи до уваги правові позиції Великої Палати Верховного Суду з цього приводу, суд дійшов висновку, що відповідно до укладеного договору проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише в період строку кредитування - протягом 30 днів, тобто до 03.11.2021 та, враховуючи додаток №1 до договору позики «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», в якому розмір процентів за користування кредитом складає 4477,80 грн і наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 03.11.2021, загальний розмір заборгованості складає: 15 001,00 грн (тіло) + 4477,80 грн (%)= 19478,80 грн.

Згідно з ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідно до розрахунків заборгованості станом на 10.01.2023 за вказаним вище договором позики, вбачається, що ТОВ «Вердикт капітал» нараховував у зв`язку із простроченням боржником виконання зобов`язання за договором за період з 22.02.2022 по 23.02.2022 -3 % річних в сумі 2,46 грн.

Оскільки 3% річних нараховані до початку періоду дії в Україні воєнного стану, тобто до 24.02.2022, то така вимога відповідає положенням ст. 625, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що даний позов слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором №77465467 від 04.10.2021 в сумі 19478,80 грн, з яких: 15 001,00 грн тіло кредиту, 4477,80 грн нараховані відсотки, а також розмір нарахованих 3% річних - 2,46 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Статтею 265 ЦПК України передбачено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат.

Позивач просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правову допомогу в сумі 13 000,00 грн., які є видом судових витрат.

В свою чергу, відповідачка просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8500,00 грн.

Вирішуючи дані вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Коллект центр» в особі директора Ткаченко М.М. та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 (а.с.7 - 8).

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 336 від 01.02.2025 та витягу з Акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025, сторони погодили загальний розмір наданих правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 13000,00 грн (а.с.15 -16, 8 зворот - 9).

Згідно матеріалів справи, між ОСОБА_1 та адвокатом Гуменюком О.В. укладено договір про надання правової допомоги №95 від 19.05.2025 (а.с.58).

Згідно розрахунку до договору про надання правової допомоги №95 від 19.05.2025 загальний розмір наданих правових послуг становить 8500,00 грн (а.с.59).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 19.05.2025 ОСОБА_1 на виконання умов договору №95 від 19.05.2025 сплатила адвокату Гуменюку О.В. 8500,00 грн за надані послуги (а.с.60).

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката (ч. 6ст. 137 ЦПК України).

Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанова Верховного суду КЦС від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, що зазначено, зокрема, в рішеннях у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 та у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Крім того, розмір відшкодування судових витрат не повинен бути непропорційним до предмету спору, як це зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 13.01.2021 у справі № 596/2305/18-ц.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Суд може зменшити розмір судових витрат, якщо заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат.

За правилами з ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вище наведене, з відповідачки на користь позивача суд стягує понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4982,20 грн ( пропорційно до задоволених позовних вимог), а з позивача на користь відповідачки суд стягує 3257,20 грн ( пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких відмовлено).

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому пропорційно до задоволених вимог з відповідачки на користь позивача слід стягнути 928,50 грн судового збору.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89, 211,247,258,274-275,279,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце знаходження: вул. Мечнікова, 3, оф. 306, м. Київ, ) заборгованість за договором позики №77465467 від 04.10.2021 в розмірі 19481,26 грн., що складається із: 15001,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4477,80 грн заборгованість за відсотками; 2,46 грн - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в сумі 928,00 грн та 4982,20 грн витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3257,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 липня 2025 року

Суддя : Т.М. Вдовиченко