Справа №705/2159/19
Номер провадження 4-с/710/9/25
УХВАЛА

іменем України

30.06.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сивоконя С.С.,

за участі секретаря судового засідання Шпиці О.Е.,

учасники процесу:

скаржник ОСОБА_1

представник скаржника ОСОБА_2

представник боржника адвокат Моспан В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)

ВСТАНОВИВ:

19.06.2025 ОСОБА_1 звернулась до Шполяснького районного суду Черкаської області з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо виконання рішення суду у цивільній справі № 705/2159/19.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у цивільній справі №705/2159/19 визнано: незаконним та скасовано наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» (надалі - Боржник) про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 (надалі- Стягувач), на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО», стягнуто з приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025 року в розмірі 346882,80 грн. (триста сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 80 коп.), з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. 24.04.2025 р. ОСОБА_1 (надалі - Стягувачем) до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Шполянського районного суду Черкаської області №705/2159/19 від 02.04.2025 року про визнання незаконним та скасування наказу від 03.07.2019 №25 приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго». 24.04.2025 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливодою Оленою Петрівною відкрито виконавче провадження №77895710 з ідентифікатором доступу 9ББДБ045ВГАД та надано Боржнику 3 дні для виконання рішення суду. Станом на 19.06.2025 р. Боржник з 17.03.2025 р. ухиляється від негайного виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 р., що підтверджується актом від 05.05.2025, актом від 26.05.2025 р. та актом від 29.05.2025 р. 30.05.2025 р. представником Стягувача О.Коркіяйнен подано заяву до державного виконавця О.Паливоди з проханням звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника Боржника ОСОБА_3 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суд від 17.03.2025 р. Станом на 19.06.2025 р. державним виконавцем О.Паливодою заяву від 30.05.2025 р. проігноровано та відповідь в порядку та строки передбачені законом не надано. Вважаю, що станом на 19.06.2025 р. державний виконавець О.Паливода чинить бездіяльність щодо невиконання пункту 3 частини 2, пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», не виконує покладені на неї цим Законом функції, затягує виконавче провадження чим фактично сприяє Боржнику в ухиленні від виконання рішення суду від 17.03.2025 р. допускаючи бездіяльність, яка порушує основоположні права та законні інтереси Стягувача, принцип обов`язковості судових рішень. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону) Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону), у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону), здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п. 22 ч. 3 ст. 18 Закону). Стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» регулює порядок виконання рішень суду, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»). Оскільки Боржником самостійно не виконується рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 року, а державним виконавцем не вчиняються виконавчі дії протягом розумного строку, вважаю, що державним виконавцем під час вчинення виконавчих допущено порушення, викладені у частинах першій, четвертій статті 63 Закону України «Про виконавче провадження». Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України. З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, державний виконавець О. Паливода діє з порушенням вказаного Закону. Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. На підставі викладеного скаржник просить суд визнати бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди Олени Петрівни у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Шполянського районного суду Черкаської області №705/2159/19 від 02.04.2025 року про визнання незаконним та скасування наказу від 03.07.2019 №25 приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом Коркіяйнен Діаною Дмитрівною, на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «Центр-монтаж-енерго», неправомірною.

У судовому засіданні представник скаржника та скаржник підтримали подану скаргу та просили її задовольнити.

У судовому засіданні представник боржника заперечував проти задоволення поданої скарги.

У судове засідання не з`явилась представник відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області та не з`явився державний виконавець Паливода О.П., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ч. 1, 2 ст.450ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у двадцяти денний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.

Скарга до суду надійшла 19.06.2025. Ухвалою суду від 20.06.2025 скаргу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 30.06.2025. Суд не вбачає підстав для продовження строку розгляду справи. Неявка представник відділу ДВС та державного виконавця у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У статті 1 Закону № 1404-VIII унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішенням Шполянського районного суду від 17.03.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано Наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО». Стягнуто з Приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025року в розмірі 346882,80 грн., з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Стягнуто з Приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь держави судовий збір в розмірі 4237,23 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду не забрало законної сили у зв`язку з оскарженням його до апеляційної інстанції.

У поданій скарзі скаржник вказує, що представником стягувача подано заяву до державного виконавця О.Паливоди з проханням звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника ОСОБА_4 за межі України до виконання рішення суду від 17.03.2025. Державним виконавцем станом на 19.06.2025 проігноровано заяву від 30.05.2025 та відповідь в порядку та строки передбачені законом не надано.

Розглянувши скаргу в межах доводів та вимог викладених у скарзі, суд не вбачає протиправної бездіяльності в діях головного державного виконавця О.Паливоди.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

ЗУ «Про виконавче провадження» не визначено строку розгляду заяви стягувача щодо звернення виконавцем до суду з клопотаннями.

Якщо ЗУ «Про виконавче провадження» не визначено строку розгляду заяви стягувача, державний виконавець повинен керуватись загальними правилами розгляду заяв.

Як станом на дату подачі скарги до суду так і станом на час постановлення ухвали місячний термін не сплинув, а тому суд не вбачає протиправної бездіяльності державного виконавця.

На підставі вище викладеного керуючись, ст. ст.447- 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду.

Суддя Шполянського

районного суду С.С. Сивокінь

(повний текст ухвали складено 30.06.2025)