Справа № 194/2199/24
Номер провадження № 2/194/132/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Тарковської Тетяни Василівни в інтересах ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Тарковська Т.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Тернівської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області померла ОСОБА_2 . Позивач з 2017 року по даний час мешкала разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якого входить: квартира АДРЕСА_2 та 1/2 частка в квартирі АДРЕСА_3 . Позивач на день смерті спадкодавця більше п`яти років (з 2017 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживала разом зі спадкодавцем у належній їй квартирі, то вважається, що відповідно до ст. 1264 ЦК України має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги. У березні 2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Молодих С.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не надала докази, які підтверджують факт проживання разом із спадкодавцем на момент її смерті. За життя ОСОБА_2 вона була опікуном над ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу 21 березня 2015 року змінила прізвище на ОСОБА_5 ). До повноліття позивача ОСОБА_2 , будучи опікуном над позивачем, здійснила приватизацію квартири АДРЕСА_3 на себе та на підопічну ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу позивач разом із своїм сином залишилася проживати в квартирі, що належала ОСОБА_2 , і де мешкає по теперішній час. Вона вже зверталася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, але рішенням суду було відмовлено у задоволенні її заяви. Однак, позивач звертається до суду не тільки з фактом, що позивачка проживала разом з померлою, а й з встановлення факту, що була пов`язана спільним побутом, мала спільні права та обов`язки. Просить встановити факт проживання з 2017 року по 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача подала заяву по суті, в якій зазначила, що в матеріалах справи відсутні підстави для ствердження позивачем, що вона мешкала зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі за участю її представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. В попередньому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 підтримала та просила її задовольнити, з наведених в позові підстав.

Представник відповідача Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, покладається на рішення суду.

Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради від 17 грудня 2003 року № 483, ОСОБА_2 призначено опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 21 березня 2015 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 .

Відповідно до рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року по справі №194/590/23, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволено та шлюб, зареєстрований 21 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 43, між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають одну малолітню дитину, розірвано. Залишено ОСОБА_1 прізвище - ОСОБА_5 .

В позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу від 26 квітня 2023 року по справі № №194/590/23 позивач зазначила своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20 травня 2011 року державний нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В., ОСОБА_2 купила у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданого 29 червня 2011 року КП «Тернівське БТІ» ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року належить 1/1 частка квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 березня 2007 року КП «ТЖКП» по 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданого 27 вересня 2007 року КП «ТЖКП» ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 27 березня 2007 року належить по 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 23 лютого 2024 року виконавчим комітетом Тернівської міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 29 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до акту від 29 лютого 2024 року, складеного начальником ЖРЕД Брага І.П. та сусідами, за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкають з 2017 року по теперішній час ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , 2015 року народження.

З відповіді приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих С.І. від 12 березня 2024 року вбачається, що для отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , наданої суду приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих С.І. 10 червня 2024 року за вих. № 259/01-16, спадкова справа № 24/02024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відкрита 12 березня 2024 року за заявою ОСОБА_1 . Заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини не має. Згідно рішення виконкому Тернівської міської ради №483 від 17.12.2003 року ОСОБА_2 була опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповітів від імені ОСОБА_2 не посвідчено.

Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року по справі №194/762/24, в задоволені позовної заяви представника позивача адвоката Тарковської Тетяни Василівни в інтересах ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем відмовлено, оскільки сторона позивача не довела суду належними та допустимими доказами факт проживання позивача ОСОБА_1 разом з померлою ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Як вбачається з цього рішення суду, свідок ОСОБА_12 суду показала, що є сусідкою померлої ОСОБА_2 , також знає позивача, яка раніше мешкала в кв. АДРЕСА_2 , і після розлучення з чоловіком знову переїхала мешкати в цю квартиру, а свідок ОСОБА_13 суду показала, що є сусідкою померлої ОСОБА_2 , також знає позивача, яка разом з дитиною десь з 2017 року мешкала в кв. АДРЕСА_2 .

Як вбачається з квитанцій, ОСОБА_1 27.03.2023 року, 25.10.2023, 13.01.2024 року, сплачено за електроенергію в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з фіскального чеку, 03.09.2023 року придбано пральну машину «Indesit» за 9999 грн.

Як вбачається з товарного чеку від 21.12.2023 року, придбано лічильник води.

Згідно виписки з адресної картки за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 була зареєстрована з 28.12.1983 року по 06.11.2015 року, ОСОБА_1 зареєстрована з 06.04.2004 року по теперішній час, ОСОБА_11 зареєстрований з 07.08.2015 року по теперішній час, ОСОБА_6 зареєстрований з 01.11.2016 року по теперішній час

Відповідно до акту №181 від 11 червня 2025 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 за період з 2017 року по 22.02.2024 року, проживали ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_6 , з початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 виїжджала за кордон, на не визначений термін.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що позивач мешкала з померлої ОСОБА_2 однією сім`єю десь з 2017 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що позивач мешкала з померлої ОСОБА_2 однією сім`єю десь з 2017 року в кв. АДРЕСА_2 , разом купували продукти, пральну машину, мікрохвильову піч, робили ремонт, також позивач купувала ліки померлій.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

В постанові Верховного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 643/6799/17 зазначено, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Оскільки у цій справі позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому ці відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлення в судовому порядку факту, що має юридичне значення, необхідно позивачу для вирішення спадкових прав.

Суд ставить під сумнів, що позивач ОСОБА_1 разом з померлою ОСОБА_2 проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини), оскільки ці факти спростовуються актом №181 від 11 червня 2025 року, а також і допитані свідки не підтверджують, що на протязі усіх п`яти років вони мешкали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а підтверджують тільки окремі факти придбання майна у певні періоди проживання разом.

Так, з наданих стороною позивача суду доказів вбачається, що сплата послуг з електропостачання та придбання майна здійснювалась тільки в 2023 році та на початку 2024 року.

Отже, судом враховується що сторона позивача не надала жодних доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 разом з померлою ОСОБА_2 проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини).

У тому числі і допитані у судовому засіданні свідки підтверджують тільки факт спільного проживання в одній квартирі позивача ОСОБА_1 разом з померлою ОСОБА_2 , окремі факти придбання майна, а не факти, що на протязі усіх п`яти років вони мешкали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Окрім того, судом враховується, що з досягненням повноліття ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 перестала бути її опікуном, та в подальшому позивач одружилася і малу нову сім`ю.

Отже, сторона позивача не довела суду належними та допустимими доказами факт проживання позивача ОСОБА_1 разом з померлою ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини відмовити.

На підставі чого у відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню судові витрати з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. ст. 12,18,265,293,315,319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволені позовної заяви представника позивача адвоката Тарковської Тетяни Василівни в інтересах ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення суду складено 02 липня 2025 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін