Справа № 368/1754/24
Рішення

Іменем України

"25" червня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), треті особи - Відділ у справах дітей та сім`ї Ржищівської міської ради (м.Ржищів, вул.Соборна,22), Відділ у справах дітей та сім`ї Білоцерківської міської ради ( м.Біла Церква, вул. Павла Скоропадського, 8) про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2005 року За період перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак після народження сина відповідач втратив інтерес до взаємовідносин всередині сім`ї, він не докладав зусиль для збереження та розвитку сім`ї, та фактично абстрагувавшись від сімейного побуту, почав провокувати та ініціювати численні сварки та чвари, які в кінцевому результаті призвели до розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу та станом на сьогодні, відповідач жодним чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі. Позивачка самостійно без участі відповідача займається вихованням дитини.

А тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали і суду пояснили, що син постійно проживає разом з позивачкою. Відповідач жодних обов`язків як батько не виконує, життям дитини не цікавиться.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав нотаріально посвідчену заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи Відділ у справах дітей та сім`ї Ржищівської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання в якому просить слухати справу у їхню відсутність, проти позову не заперечує.

Представник третьої особи Відділ у справах дітей та сім`ї Білоцерківської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання в якому просить слухати справу у їхню відсутність, проти позову не заперечує.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1342, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії - НОМЕР_1 від 16.11.2005 року.

За період перебування у шлюбі, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії - НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 09 жовтня 2007 року, актовий запис за № 1568.

Після народження сина ОСОБА_2 втратив інтерес до взаємовідносин всередині сім`ї, він не докладав зусиль для збереження та розвитку сім`ї, та фактично абстрагувавшись від сімейного побуту, почав провокувати та ініціювати численні сварки та чвари, які в кінцевому результаті призвели до розірвання шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії - НОМЕР_3 від 10.02.2011 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 22 жовтня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1342-розірвано.

Після розірвання шлюбу та станом на сьогодення, ОСОБА_2 жодним чином не піклується про сина ОСОБА_4 , не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом його здоров`ям, його навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. ОСОБА_2 , покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання сина, ОСОБА_1 вирішується самостійно без участі та підтримки з боку ОСОБА_2 . Дитина знаходиться на повному утриманні матері.

ОСОБА_1 неодноразово намагалася знайти спільну мову з ОСОБА_2 заради їхнього спільного сина, просила щоб він почав спілкуватися та цікавитися своїм сином, проте, він такого бажання не виявив.

У зв`язку з небажанням ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обов`язки в частині матеріального забезпечення спільного сина, ОСОБА_1 наприкінці 2010 року позивачка звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про стягнення аліментів.

На підставі виконавчого листа № 2-4635 від 17.06.2010 року виданого Білоцерківським міськрайонним судом було відкрите виконавче провадження відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції, щодо стягнення аліментів про, що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_8 від 06.07.2010 року.

ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо нього батьківської турботи, участі у житті сина не приймає, не піклується та не цікавиться його життям та здоров`ям, зустрічей з дитиною уникає та з ним не спілкується, за місцем проживання, навчання чи додаткових занять дитину не відвідує, до себе сина також не запрошує - тобто навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та ігнорує потреби дитини.

Крім того, починаючи з дати стягнення аліментів ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню дитини, кошти не сплачує та повністю ігнорує усі прохання щодо матеріальної підтримки сина.

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 4066 від 18.05.2016 року, всього станом на 01.05.2016 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить - 17701,60 грн.

Зазначені розрахунки вказують на незацікавленість ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків та вказує на свідоме ухилення від участі в житті спільного сина, що стало підставою для відмови від сплати аліментів.

Також байдужість ОСОБА_2 до сина підтверджується його заявою про згоду на усиновлення від 22.07.2016 року зареєстрованої у нотаріальному реєстрі за № 525.

Крім того, ОСОБА_2 зникнувши з життя сина, позбавляє можливості сину і оздоровитися за кордоном, та ОСОБА_1 позбавлена змоги показати сину світ, вчиняти інші дії, які стосуються купівлі нерухомості, так як на це потрібен дозвіл батька дитини. Таким чином, ОСОБА_2 свідомо та умисно перешкоджає у забезпеченні сину належного рівня життя, відпочинку, розвитку.

Опитаний в судовому засіданні за участю психолога неповнолітній ОСОБА_3 пояснив суду, що не пам`ятає коли бачив батька, у свідомому віці не бачив. Кошти і подарунки ніколи не давав, батько з ним не спілкується, говорити не хоче навіть заблокував в телефоні коли він йому телефонував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає в одному багатоквартирному будинку з позивачкою. Знає позивачку ще до народження сина ОСОБА_3 . Батька декілька разів бачила, у вихованні та утриманні сина він участі не бере, з дитиною не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона з позивачкою є сусідами, живе у сусідньому під`їзді. Батька ОСОБА_3 ніколи не було, він покинув сім`ю ще в перший рік життя сина. Коли бачила відповідача згадати не може.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХХП від 27 лютого 1991 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. і ст. 164 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № з "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до ї внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3).

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.1 ст. 164 СК України, Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: і) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дане стверджується копіями паспортів, довідки про реєстрацію місця проживання позивачки, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 , постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_8, довідки розрахунку про стан заборгованості, згоди на усиновлення, витягу про склад сім`ї.

Таким чином, діючи виключно в інтересах дитини, а також те, що відповідач ухиляється від обов`язку щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдає йому сильних моральних переживань та страждань, завдає шкоди психологічному здоров`ю дитини, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, суд вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 150, 164, 165 Сімейного Кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, 12 Закону України "Про охорону дитинства", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити .

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 27.06.2025 року.

Суддя : Іванюта Т.Є.