ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1717/25 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьміна О.І.
Номер провадження: 22-ц/819/482/25 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар: Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Таскомбанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк" на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Кузьміної О.І., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимога

У лютому 2025 року Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 вересня 2021 року АТ "Таскомбанк" та ОСОБА_1 підписали Заяву-договір № 2247439-302 про надання кредиту готівкою на власні потреби, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 149 205 грн шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 . Згідно з умовами договору відповідач акцептувала Публічну пропозицію "Таскомбанк", яка розміщена на веб-сайті Банку www.tascombank.com.ua на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєдналася до умов Договору. Відповідно до змісту Кредитного договору відповідач просила надати кредит в рамках кредитного продукту "Зручна готівка Максимум" на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а саме: строк кредитування: 60 місяців; проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 2,9 % щомісячно. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до умов договору виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 209 017 грн 69 коп., із якої: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) складає 135 440 грн 49 коп., заборгованість за відсотками (в т. ч. простроченими) - 19 грн 05 коп., заборгованість за комісією (в т.ч. простроченою) - 73 558 грн 15 коп., яку просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року позов Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Таскомбанк" заборгованість за Заявою-договором № 2247439-302 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 08 вересня 2021 року станом на 28 січня 2025 року у розмірі 113 823 грн 79 коп., із якої: 113 804 грн 74 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 19 грн 05 коп. - заборгованість за відсотками (в т. ч. простроченими), в іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Таскомбанк" понесені судові витрати у розмірі 1 365 грн 89 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач належним чином не виконувала зобов`язань за Заявою-договором № 2247439-302 від 08 вересня 2021 року та АТ "Таскомбанк" змінив строк виконання зобов`язання, відтак вимога позивача про стягнення тіла кредиту та процентів підлягає задоволенню. Оскільки банк не зазначив та не надав доказів наявності додаткових та супутніх послуг, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, які за законом повинні надаватися безоплатно, умови договору щодо сплати комісії, визначені п. 1.4. Договору, є нікчемними, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що згідно з розрахунком заборгованості відповідачу нараховано комісії 95 192 грн 90 коп., а сплачено 21 634 грн 75 коп., тому визначена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 135 440 грн 49 коп. має бути зменшена на суму сплачених відповідачем коштів у розмірі 21 635 грн 75 коп., що безпідставно віднесені банком на погашення комісії, а тому сума заборгованості до стягнення з відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 113 804 грн 74 коп. та за процентами - 19 грн 05 коп., а всього 113 823 грн 79 коп., а також 1 365 грн 89 коп. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із заочним рішенням суду Акціонерне товариство "Таскомбанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило скасувати заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року в частині відмови у стягненні комісії у розмірі 73 558 грн 15 коп. та ухвалити судове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_2 , судді: Кутурланова О.В., Майданік В.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

23 травня 2025 року матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 29 травня 2025 року справу призначено до розгляду на 15 липня 2025 року о 13 год. 35 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписано сторонами, а тому позичальник підписанням кредитного договору та додатку 1, що містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підтвердила факт ознайомлення із відомостями, в тому числі про розмір кредиту, відсоткову ставку, відповідно й усвідомлювала необхідність сплати комісії в зазначеному розмірі. Вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, а тому щомісячна комісія за обслуговування кредиту, що передбачена кредитним договором, який підписано сторонами, підлягає стягненню з відповідача на корись позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 вересня 2021 року між АТ "Таскомбанк" та ОСОБА_1 підписано Заяву-договір № 2247439-302 про надання кредиту готівкою на власні потреби, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 149 205 грн шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 17 січня 2022 року на рахунок № НОМЕР_1 зараховано кредитні кошти за договором № 2247439-302 від 08 вересня 2021року у розмірі 149 205 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2247439-302 від 08 вересня 2021 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 28 січня 2025 року становить 209 017,69 грн., в т.ч.: - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 135 440,49 грн.; - заборгованість за відсотками (в т. ч. простроченими) - 19,05 грн.; - заборгованість за комісією (в т.ч. простроченою) - 73 558,15 грн.

20 листопада 2024 року АТ "Таскомбанк" за вих. № 191631/70 направило на адресу ОСОБА_1 письмову повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту за Заявою-договором № 2247439-302 від 08 вересня 2021 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний перегляд справи здійснюється в межах вимог апеляційної скарги, а саме в частині відмови у стягненні заборгованості за комісією (у тому числі простроченої) на суму 73 558 грн 15 коп., в решті задоволених позовних вимог та встановлених обставин справи, рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду, оскільки учасниками справи в цій частині не оскаржено.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави(частина перша ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частинами 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що 08 вересня 2021 року між АТ "Таскомбанк" та ОСОБА_1 підписано Заяву-договір № 2247439-302 про надання кредиту готівкою на власні потреби, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 149 205 грн шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно із пунктами 1.2.6, 1.2.9, 1.4 договору, строк кредитування за цим договором становить 60 місяців; проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 2,9% щомісячно.

Судом першої інстанції встановлено факт виконання АТ "Таскомбанк" зобов`язання з перерахування на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кредиту у розмірі 149 205 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2247439-302 від 08 вересня 2021 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 28 січня 2025 року становить 209 017,69 грн., в т.ч.: - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 135 440,49 грн.; - заборгованість за відсотками (в т. ч. простроченими) - 19,05 грн.; - заборгованість за комісією (в т.ч. простроченою) - 73 558,15 грн.

Згідно з частиною третьою статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності)за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до частини шостої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.

Пунктом 1.4 заяви-договору № 2247439-302 від 08 вересня 2021 року, підписаного Акціонерним товариством "Таскомбанк" та ОСОБА_1 ,встановлено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,9 % щомісячно.

В Цивільному кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина 3 статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина 2 статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/ зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення частини 1 статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування").

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1,2 статті 11 Закону України "Про споживче кредитування").

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".".

Заява-договір № 2247439-302 від 08 вересня 2021 року, підписаний Акціонерним товариством "Таскомбанк" та ОСОБА_1 , в тому числі пункт 1.4, на який посилається апелянт, не містить зазначення переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу , за які банком встановлена комісія в розмірі 2,9 % щомісячно, тому Акціонерним товариством "Таскомбанк" не доведено наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що положення пункту 1.4 договору щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,9% щомісячно є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2024 року в справі 727/5461/23, від 09 жовтня 2024 року в справі 582/202/22.

З огляду на викладене, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що передбачені як підстави для скасування рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Таскомбанк" залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року в оскаржуваній частині - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: О.В. Кутурланова

В.В. Майданік