ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року

м. Харків

справа № 953/5592/24

провадження № 22-ц/818/1924/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року ухвалене у складі судді Єфіменко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні, фізичному, духовному та моральному розвитку спільної дитини сторін у справі - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час розлучення з відповідачкою,хлопчинку було 3 роки, згідно рішення суду дитина залишилась проживати з батьком, мати змінила місце проживання, яке позивачу не відоме. З цього часу відповідачка життям та розвитком сина не цікавиться, жодної участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 598 грн. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не доведено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина. Наведені позивачем обставини не є безумовними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Беручи до уваги обов`язок утримувати дитину, суд вважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 1598 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - на місяць з дня пред`явлення позову, тобто з 24.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення в частині відмови у задоволені позову про позбавлення батьківських прав є незаконним та необґрунтованим. Просив рішення суду в цій частині скасувати і ухвалити нове, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд порушив норму матеріального права, а саме положення ч.1 та 2 ст. 171 СК, якими встановлено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Суд знехтував думкою дитини, що вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого рішення. Вважає, що судом було невірно розтлумачене поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків при оцінці фактичних обставин справи. Суд мав належно дослідити надані позивачем письмові докази що беззаперечно доводять факт свідомого усунення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Суд зазначеним доказам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, тому в іншій частині судом не переглядається.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19.03.2014 розірваний рішенням Київського районного суду м. Харкова. При вирішені зазначеного спору судом встановлено, що між сторонами відсутній спір про з приводу визначення місця проживання дитини, яка залишається із батьком (а.с.41)

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.40).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13.06.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.47).

З листа КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР №429/0/567-24 від 05.06.2024 вбачається, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. За інформацією лікаря-педіатра вихованням хлопчика, забезпеченням його належним доглядом і під час хвороби займаються батько або дідусь (а.с.42).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем комунального закладу «Харківський ліцей №55 Харківської міської ради», що підтверджується листом КЗ «Харківській ліцей №55 Харківської міської ради» №01-31/279 від 03.06.2024 (а.с. 43-44).

До матеріалів справи долучений акт обстеження умов проживання від 03.06.2024, яким встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батько дитини. Зі змісту якої вбачається, що між батьком та сином стосунки доброзичливі та довірлеві, належні умови проживання для дитини (а.с. 45)

За інформацією СМЦ «Європейська дерматологія» неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує медичну допомогу у супроводі батька, ОСОБА_1 (а.с. 46)

До матеріалів справи долучені копії заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є матір`ю і батьком ОСОБА_1 , які зазначають, що ОСОБА_2 проживала окремо від своєї дитини ОСОБА_3 починаючи з 2012 року, після розлучення у 2014 році ситуація не змінилась дитина проживала з батьком, який повністю їй опікувався, займався вихованням та утримував за власний рахунок. Мати з дитиною не контактувала близько 10 років і не підтримувала фінансово (а.с.53-54). Також, долучена характеристика ОСОБА_3 , складеної керівником батьківського комітету класу в якому навчається останній, в якій зазначається, що що протягом всього часу (2016-2024) вихованням та піклуванням дитини займається тільки батько ОСОБА_1 (а.с. 56).

Рішенням Харківської міської ради Харківської області виконавчим комітетом від 06.10.2021 №807 затверджено висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 , для його тимчасового виїзду за межі України ( а.с. 19)

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цій справі при вирішенні позову орган опіки та піклування приймав участь у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Проте висновок щодо розв`язання спору між батьками щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав суду не надав.

У частинах четвертій , шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок.

Наведені вище положення статті 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі.

Так, згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.

Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.

У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.

Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень.

Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень.

Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина суду не надано, клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю складання такого висновку від позивача або третьої особи у суді першої та апеляційної інстанції заявлено не було.

Скільки сам по собі факт відсутності висновку органу опіки та піклування не може бути підставою відмови в ухвалені рішення, судова колегія вважає за можливе вирішити спір на підставі наданих позивачем доказів.

Надані позивачем належні та допустимі докази свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_2 не виявляє до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківського піклування, не бере участь у його вихованні , не цікавиться його життям, навчанням, здоров`ям, матеріально не утримує.

В супереч вимог 12, 81 ЦПК, ОСОБА_2 не надала суду першої та апеляційної інстанції доказів належного виконання свого батьківського обов`язку щодо сина.

Таким чином судом зроблені не обґрунтовані висновки про недоведеність свідомої винної поведінки ОСОБА_2 у неналежному виконанні батьківських обов`язків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2022 року у справі № № 168/819/20 (провадження № № 61-8184св22), від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц (провадження № 61-1165св23) та від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23 (провадження № 61-9650св24).

З урахуванням того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, враховуючи що для будь якої дитини важливою є підтримка зв`язку з мамою та існуючу можливість виправлення поведінки матері на краще, судова колегія погоджується з висновком суду про відмову у задоволені позову.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до дитини та покласти контроль за виконанням рішення суду в цій частині на орган опіки та піклування .

З огляду на викладені апеляційним судом висновки та правове обґрунтування, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм СК щодо обов`язкового заслуховування думки дитини не є суттєвими.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За змістом частини четвертоїстатті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на зазначене апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а рішення суду - змінити, в задоволені позову належить відмовити з мотивів викладених в цій постанові.

Оскільки рішення суду змінено лише в частині мотивів відмови у задоволені позову понесені апелянтом судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями374,376,381,382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований