ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Харків

справа № 553/5398/22

провадження № 22-ц/818/718/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

третя особа Зміївський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 рокув складі судді Клімової С.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Зміївський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що з квітня 2021 року по жовтень 2021 року він та ОСОБА_2 фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та в цей період відповідачка завагітніла. Вони мали намір зареєструвати шлюб, однак через постійні сварки у серпні 2021 року вони припинили стосунки та розійшлися.

Зазначив, що у лютому 2022 році він дізнався про народження його дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, запис про батька дитини був зроблений за прізвищем матері, а ім`я та по-батькові записано за вказівкою відповідачки відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України. Про вказане він дізнався вже після реєстрації народження сина.

Вказав, що на його неодноразові прохання до відповідачки щодо внесення змін до актового запису про народження їхнього сина та в графі батька вказати його - відповідачка відмовляє.

Посилався на те, що він хоче бути батьком для свого сина, мати можливість проводити з ним час, піклуватися про нього, приймати особисту участь в його житті та вихованні. На його прохання дати можливість хоча б піти з дитиною на прогулянку відповідачка відмовляє.

Просив визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Зміївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) внести зміни до актового запису у Книзі реєстрації народжень про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в графі «батько» прізвище ім`я по-батькові « ОСОБА_5 » змінити на « ОСОБА_1 », а також прізвище ім`я по-батькові « ОСОБА_4 » змінити на « ОСОБА_6 »; внести зміни в свідоцтво про народження ОСОБА_4 , а саме в графі «батько» прізвище ім`я по-батькові « ОСОБА_5 » змінити на « ОСОБА_1 », а також прізвище ім`я по-батькові « ОСОБА_4 » змінити на « ОСОБА_6 », та видати нове свідоцтво про народження.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано ОСОБА_1 батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внесено зміни до актового запису про народження дитини № 108 складеного 21 квітня 2022 року Зміївським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) зазначивши дані дитини: прізвище - ОСОБА_7 , ім`я - ОСОБА_8 , по-батькові - ОСОБА_9 , батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити резолютивну частину рішення виклавши її у наступній редакції: визнати ОСОБА_1 батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису про народження дитини № 108 складеного 21 квітня 2022 року Зміївським відділом Державної реєстрації актів, цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зазначивши дані дитини: прізвище - ОСОБА_10 , ім?я - ОСОБА_8 , по-батькові ОСОБА_9 , батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що власне ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині зміни прізвища дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_7 », у зв`язку з чим в іншій частині рішення суду апеляційний судом не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що зміна прізвища дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_7 » буде відповідати інтересам дитини, сприятиме психологічному та гармонійному його розвитку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з актового запису про народження № 108 від 21 квітня 2022 року, складеного Зміївським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_5 , підстава запису відомостей про батька заява матері дитини від 21 квітня 2022 року на підставі ч.1 ст.135 СК України (а.с.46,47-48).

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 червня 2023 року та від 30 жовтня 2023 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої постановлено наступне питання: чи є ОСОБА_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

З повідомлень про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/121-23/14046-БД від 21 серпня 2023 року та № СЕ-19/121-23/28339-БД від 31 січня 2024 року вбачається, що експертиза не проведена оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітній ОСОБА_4 для відбору зразків для проведення експертизи не з`явилися (а.с.69,108).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 визнала позов в частині визнання батьківства, однак заперечувала щодо зміни прізвища дитини.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 Сімейного кодексу України, далі - СК України).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (стаття 141 СК України).

Згідно із частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Статтею 145 СК України урегульовано питання визначення прізвища дитини та зазначено, що якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 березня 2024 року у справі № 334/5187/22 (провадження № 61-16410св23).

Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року) (далі - Конвенція ООН про права дитини), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).

Кожна дитини відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 8 Конвенції ООН про права дитини визначено обов`язок держави поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

При вирішенні спору щодо зміни прізвища малолітньої дитини узагальнений та формальний підхід є неприпустимим. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, дослідження різноманітних чинників, особливостей фактичних обставин справи крізь призму врахування найкращих інтересів дитини. Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей, при цьому необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 946/750/20 (провадження № 61-15281св23).

Матеріали справи свідчать та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з народження проживав разом із матір`ю.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 посилався на те, що він хоче бути батьком для свого сина, мати можливість проводити з ним час, піклуватися про нього, приймати особисту участь в його житті та вихованні, що свідчить про його бажання брати участь у вихованні сина та який вчиняє активні дії з метою налагодження зв`язку з дитиною.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зміна прізвища малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на « ОСОБА_7 » відповідатиме його інтересам, психологічному та гармонійному розвитку.

З урахуванням того, що біологічний батько, щодо якого встановлено існування сімейних зв`язків із дитиною, з метою розвитку цих зв`язків та інтеграції батька в життя дитини, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог у частині зміни прізвища дитини. При цьому судом враховано, що на момент розгляду справи (як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду) малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досяг віку, що дозволяє йому з достатнім рівнем розуміння висловлювати свою думку щодо спірного питання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у цій частині позову та зазначає, що зміна прізвища не призведе до ризику порушення емоційного та сімейного балансу між батьками та дитиною, а навпаки сприятиме меті, покладеній в основу пріоритету правовідносин «батько-син».

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина