Справа № 645/5617/24
Провадження № 2/645/312/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В., при секретарі Циганок В.М., учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 , представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 , в якому просить суд стягнути з відповідача кошти за договором позики в розмірі 10000,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 414100,0 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 10000 доларів США, про що власноручно написала розписку, за якою зобов`язалася повернути кошти в повному обсязі в строк до 25.09.2021 року. Станом на 25.09.2024 року позика ОСОБА_4 не повернута в повному обсязі, що за курсом Національного банку України (станом на 18.09.2024 року 41,41 грн) становить 414 100 ,00 грн. Оскільки, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов договору та вимог закону, в добровільному порядку позику не повернула, тому позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у загальному порядку з викликом у судове засідання сторін по справі.

Ухвалою суду від 01.11.2024 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено заборону вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1 га., кадастровий номер :12:034:0087, що належить на праві власності ОСОБА_4 до вирішення судом по суті позову.

15.10.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує щодо позовних вимог у повному обсязі, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзову зазначила, що жодних грошових коштів саме від позивача, відповідачка не отримувала, саме з позивачем (як суб`єктом правовідносин) договору позики не укладала. Таким чином, позивачка спирається на договір, який не має ознак реальності правовідносин позики. Насправді сторони не укладали договір позики і грошові кошти у борг відповідачу не передавали. Зазначає, що вона не отримувала грошових коштів від позивача, тобто відсутній сам факт існування істотної умови договору позики - отримання грошових коштів. Із тексту спірної розписки не вбачається: моменту передачі предмету позики; порядку повернення грошових коштів; оплатності/безоплатності угоди, відсутня дата написання тексту розписки (відсутня дата складання розписки). Відсутність таких умов договору не надають правових підстав для ствердження про укладеність та реальність договірних правовідносин. Таким чином, з огляду на відсутність у розписці відповідних умов договору, відповідач наголошує на тому, що такий зміст розписки не підтверджує наявність боргового зобов`язання. З тексту розписки не вбачається моменту передання грошових коштів (факт передачі у відповідний момент), що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним. Так само, у тексті розписки не наведено та не вбачається дати отримання коштів. Місце складання розписки також не зазначене. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене обгрунтування, отже зазначена розписка не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики, як реальної односторонньої оплатної угоди на зазначених позивачем умовах. Натомість, інших фактів підтвердження фактичної передачі грошових коштів позивач не має. Відповідач грошові кошти не отримувала, а зміст поданої позивачем копії розписки не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики та його умов, і як наслідок, жодні обов`язки за цією розпискою у відповідача перед позивачем не виникають. Позивачем не доведено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, зокрема, що відповідач отримав грошові кошти в якості позики та взяв на себе зобов`язання щодо їх повернення. Щодо судових витрат зазначає наступне, що оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрат и позивача покладаються саме на нього. Крім того, заявлена сума понесених витрат у розмірі 40000,00 грн. є очевидно неспівмірною із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та сам розмір є явно завищеним, необгрунтованим, непропорційним предмету позову та значенню розгляду справи саме для позивача. Позивачем не долучено до позовної заяви доказів, які є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному учасником справи розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обгрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

30.10.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що відповідач надав відзив до суду з пропущенням строку.

Ухвалою суду від 28.01.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою суду від 05.03.2025 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Пшенична Т.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про їх задоволення, пояснила суду, що відповідач отримала в борг від позивача 10000 доларів США, зобов`язалась повернути, але не виконала умови договору позики.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Зарицька К.Ю. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, пояснила суду, що відповідач особисто написала розписку про отримання в борг коштів, але коштів від позивача не отримувала. Коли писала розписку відповідач точно не пам`ятає. Розписку відповідач писала на підтвердження інших домовленостей про спільну комерційну діяльність із ОСОБА_6 .. Доказів в підтвердження наявності між відповідачкою та ОСОБА_7 інших договорів або домовленостей не має. Також зазначила, що після відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви, відповідачем ухвала суду не оскаржувалась та відповідач не зверталась до суду із позовною заявою про визнання договору позики не дійсним.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так судом було встановлено, що згідно розписки ОСОБА_4 , ІНН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківські області 13 грудня 1996 року, бере у борг у ОСОБА_3 суму 10000 доларів США. Зобов`язується повернути у строк до 25.09.2021 року.

До матеріалів справи долучений оригінал зазначеною розписки, наданої позивачем.

Інформації щодо повернення відповідачем позивачу суму боргу за розпискою відповідач суду не надав.

Сума, неповернута позивачеві відповідачем, становить 10000 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент звернення до суду (19.09.2024 р.) становить 414100,00 грн.. Таким чином, відповідач без достатньої правової підстави зберігає в себе кошти, які належить позивачеві, у сумі 10000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

У відповідності до 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047, 1049 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (див., зокрема постанову Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16).

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики.

По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року в справі № 667/933/14-ц (провадження № 61-472св18)).

Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 753/2362/17 (провадження № 61-36266св18)).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).

У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18)).

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що «договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

В постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц зазначено, що ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17, провадження № 61-1899св20.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року в справі № 154/3443/18.

Згідно долученої позивачем до позову оригіналу розписки, вона містить наступну інформацію (мовою оригіналу): "Я, ОСОБА_8 инд.номер НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_2 выданый Орджоникедзевським РВХМУУМВС Украины в Харьковской обл. 13 декабря 1996 года беру в долг у ОСОБА_9 (десять тисяч доларов США) 10000 тис.S обязуюсь отдать в срок 25.09.2021 г."

Відсутність в розписці відомостей про час та місце складання розписки, не свідчить про її безгрошовість.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана в позику.

Укладання, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Тобто, наданий суду оригінал розписки за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 10000 доларів США, які вона зобов`язувалась повернути позивачу до 25.09.2021 року.

При цьому, оригінал розписки на час подання вказаного позову знаходився у позивача.

З приводу посилання відповідача щодо відсутності дати складання розписки, то представником позивача було вказано, що розписка складена власноруч відповідачем, що в судовому засіданні не оспорювала представник відповідача. Оскільки позивач не є фахівцем у галузі права, та в момент отримання розписки не звернула уваги на відсутность дати складання, концентруючи свою увагу на наявності дати повернення.

Згідно ст. 1051 ЦК України - позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Ухвалою суду від 28.01.2025 року відповідачу було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, та роз`яснено право звернутись до суду з позовною заявою в загальному порядку передбаченому ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що зазначена ухвала суду не була оскаржена відповідачем ОСОБА_4 , також вона не скористалась правом звернення до суду із позовом щодо оспорювання договору позики.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 у займ грошові кошти, які у зазначений в договорі період часу не повернула, суд вважає необхідним стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача з підстав, передбачених ст.1049 ЦК України, а саме за договором позики у розмірі 10000 доларів США.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 4141 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,82,141,229,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики у розмірі 10000,00 доларів США (десять тисяч доларів США), що за курсом НБУ на момент звернення до суду становило 414100,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4141 (чотири тисячі сто сорок одну) гривню 00 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо сторін по справі:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено: 07.07.2025 року.

Головуючий суддя І.В.Ульяніч