Справа № 344/3654/25
Провадження № 2/344/2259/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої -Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання - Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування

ВСТАНОВИВ:

28.02.2025 представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, плати за абонентське обслуговування у сумі 63 233,52 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначено, що позивачем надавалися і надаються відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, від надання яких відповідач не відмовляється. Однак, у свою чергу відповідач своєчасної оплати за надані йому послуги не проводить, завдаючи тим самим шкоди інтересам позивача. У зв`язку з невиконанням зобов`язань у відповідача перед позивачем, як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги, у період з 01.02.2022 по 31.01.2025. Станом на 01.02.2025 така заборгованість становить 28 947,01 грн. за послуги водопостачання, 34 185,41 грн. за послуги водовідведення та 101,10 грн. плати за абонентське обслуговування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

Заборгованість за послуги централізованого водопостачання, водовідведення та плати за абонентське обслуговування відповідача перед позивачем станом на 01.11.2024 становить 63 233,52 грн. і залишається не погашеною на день звернення до суду. За наведених обставин позивач вимушений звернутись до суду з позовом про примусове стягнення боргу і просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення та за абонентське обслуговування у загальній сумі 63 233,52 грн. та судові витрати ( а.с. 1-4).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.02.2025 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. ( а.с. 13-14).

05.03.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі ( а.с. 19-20).

07.04.2025 згідно вхідної дати реєстрації кореспонденції відповідачем подано відзив, в якому зазначено, що договір на постачання та водовідведення між сторонами було укладено в 2009 році, терміном на 15 років. Згідно бухгалтерських даних КП «Івано-Франківськводоекотехпром» з 01.2012 по 05.2019 жодних нарахувань не проводило, в період з 2010 по 2011 було здійснено оплату за надані послуги, а саме 66,0 м/куб води. Нарахування за надані послуги позивачем почало проводитися з травня 2019 року, та станом на 01.07.2024 бог був відсутній, однак борг за спожиті послуги в сумі 62 237,68 грн. за 2 186,5 м/куб води був нарахований в липня 2024, після проведення повірки лічильника, і не вказано за який період виник вказаний борг. Крім того тариф за надані послуги був змінений у 2022 році, однак позивач в розрахунку застосовує за надані послуги тариф встановлений після 2022 року. Крім того середньомісячне споживання води за лічильником складає 15,0 м/куб ( 185 м/куб/12 місяців). За період з 2010 по 2019 років спожито 1 850,0 м/куб, за період 2020-2021 використано 144 м/куб.

Зазначає, що фактично станом на 01.07.2024 у відповідача не було заборгованості перед позивачем, нарахований борг за надані послуги був в період з 2009 по 2021 рік, отже строк позовної давності минув. Просила застосувати строк позовної давності в частині стягнення з неї заборгованості за надані послуги в сумі 61 237,68 грн., відмовити у задоволенні позову ( а.с. 31-32).

07.05.2025 згідно вхідної дати реєстрації кореспонденції представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 числиться прилад обліку ЕТ №4288833, який підлягав повірці ще в 2012, 10.07.2024 позивачем було проведено опломбування та реєстрацію вказаного приладу обліку, про, що складено акт, яким було зафіксовано фактично використані куби, а саме 2 777 м/куб. Відповідно до отриманих даних позивачем в поточному місяці був проведений розрахунок нарахувань за надані послуги водопостачання та водовідведення, а саме: 66 м/куб - 2 777 м/куб = 2 711 м/куб. Таким чином за період з 01.05.2019 по 30.06.2024 позивачем здійснювалося нарахування в межах норми від кількості проживаючих осіб, що становило 524,5 м/куб : 2 711 м/куб - 524,5 (нарахування по нормі) = 2 186,5 м/куб, а саме 28 315,18 грн. - водопостачання, 33 431,59 грн. - водовідведення ( а.с. 56-59).

27.05.2025 згідно вхідної дати реєстрації кореспонденції відповідачем подано письмові пояснення, в яких вказано, що не заперечує факту, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Зазначає, що 21.10.2024 зверталася до позивача із заявою, та просила провести перерахунок заборгованості за надані послуги в кількості 2 186,5 м/куб, однак позивачем було відмовлено. Вважає, що заборгованість за надані послуги виникла через відсутність належного контролю з боку позивача, відсутністю проведення нарахувань, не надіслання рахунків з 2012 по 2019 року, та відсутність контролю з сторони відповідальних працівників КП «Івано-Франківськводоекотехпром». Фактично станом на 01.07.2024 у відповідача не було жодної заборгованості, нарахований позивачем борг за надані послуги в період з 2009 по 2021 року не підлягає стягненню у зв`язку із закінченням строку позовної давності (а.с. 87-89).

Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі з підстав викладених письмово.

Відповідач та її представник - адвокат Халус М.М. у судовому засіданні просили відмовити з підстав викладених письмово.

Заслухавши вступне слово учасників справи, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», які визначають основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 22.05.2009 укладеного між КП «Івано-Франківськводоекотехпром» та ОСОБА_1 , Водоекотехпром зобов`язується надавати Абоненту - квартиронаймачеві (домовласнику приватного будинку), членам його сім`ї та особам, які проживають з ними, послуги з водопостачання та водовідведення, а Абонент зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги на умовах, передбаченим даним договором ( п. 1.1.), адреса : АДРЕСА_1 ( п. 2.1.), строк дії договору до 31.12.2009, і набирання чинності з дня його підписання та вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або перегляд умов, зміни та доповнення до Договору вносяться лише за згодою сторін або рішенням суду, одностороння відмова від виконання умов Договору не допускається ( п. 10.1.) ( а.с. 99-100).

01.03.2022 КП «Івано-Франківськводоекотехпром» оприлюднило типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (офіційно опублікований на сайті КП «Івано-Франківськводоекотехпром»).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 9 листопада 2017 року.

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житлово-комунальних послуг.

Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами.

Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами.

Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Згідно статей 14, 20, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний проводити оплату таких послуг відповідно до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцеве самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 96) п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16 червня 2016 року № 1141 від 16.12.2020 унесено до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16 червня 2016 року № 1141 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20 липня 2016 року за № 995/29125, наступні зміни: КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКВОДОЕКОТЕХПРОМ» зі структурою, наведеною в додатку 96 до цієї постанови:

а) на централізоване водопостачання:

-споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 3,33 грн за 1 куб.м (без податку на додану вартість);

-споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 9,66 грн за 1 куб.м (без податку на додану вартість);

б) на централізоване водовідведення:

-споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 3,14 грн за 1 куб.м (без податку на додану вартість);

-споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 11,38 грн за 1 куб.м (без податку на додану вартість);».

Постанова набирає чинності з 01 січня 2021 року, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКВОДОЕКОТЕХПРОМ» №2880 від 22.12.2021 установлено КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКВОДОЕКОТЕХПРОМ» тарифи зі структурою, наведеною в додатку до цієї постанови:

а) на централізоване водопостачання:

-споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 4,18 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість);

-споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 10,79 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість);

б) на централізоване водовідведення:

-споживачам, які є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 3,24 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість);

-споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 12,74 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість). Постанова набирає чинності з 01 січня 2022 року, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області № 113 від 23.02.2017 Про затвердження нормативів питного водопостачання для населення затвердження нормативи питного водопостачання для населення м. Івано-Франківська на 1 особу, для багатоквартирних житлових будинків з централізованим гарячим водопостачанням та опаленням : послуг з централізованого постачання холодної води 6,6 м3/міс, послуг з центрального водовідведення - 6,6 м3/міс.

Отже тариф на послуги з 01.01.2021 з централізованого водопостачання, споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, становить - 9,66 грн за 1 куб.м (без податку на додану вартість); з централізованого водовідведення - 11,38 грн за 1 куб.м (без податку на додану вартість). З 01.01.2022 тариф на послуги централізованого водопостачання споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, - 10,79 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість); з централізованого водовідведення - 12,74 грн за 1 куб. м (без податку на додану вартість), що не суперечить викладеному у розрахунку заборгованості.

Згідно із випискою по особовому рахунку : НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 за період з 01.02.2022 по 31.01.2025 станом на лютий 2022 року наявний боргу в загальній сумі 6 143.22 грн., тариф 12,95 та 15,29 ( а.с. 5-6), станом на січень 2025 року, борг становить 63 233,52 грн. ( 28 947,01 грн. за водопостачання та 34 185,41 грн. за водовідведення). І починаючи з такого періоду, перша проплата здійснена лише у квітні 2024 року, в загальній сумі 6 965,06 грн., в подальшому у липні 2024 - 6 505,72 грн.; серпень 20224 року - 101,10 грн., вересень 2024 року 710 грн. У той же час у липні 2024 року, відповідачем відбувається нарахування в сумі 62 116,16 грн., з яких : 28 438.21 грн. водопостачання, 33 576,85 грн. водовідведення. ( а..с 5-6).

Як встановлено вказане нарахування боргу саме в сумі 63 233,52 грн. відбулось у зв`язку з повіркою лічильника, де зазначено, що початковий показник такого становив 2 777 м.кв., а кінцевий 27496 м.кв. ( а.с. 60- акт від 10.07.2024, на такому міститься також підпис ОСОБА_2 ).

У той же час, згідно актом про реєстрацію лічильника від 25.05.2009, початкові покази такого лічильника становлять 0001 м.кв., має також місце підпис ОСОБА_2 ( а.с. 98).

Щодо того, що у вказаних актах розбіжності у заводському номері, то суд вважає, що такі не є суттєвими, оскільки, зокрема в акті від липня 2025 року відсутня перша цифра нуль, тобто зазначено 4288823, у акті від травня 2009 року, має місце 04288833. Крім цього, як вже зазначено, складення таких актів відбувалось за участі відповідача.

Разом з тим, як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача за період з 01.01.2012 по 30.09.2024, починаючи з січня 2012 року і по травень 2019 року, відсутня нарахування, при цьому зазначено про наявність боргу з початку періоду в сумі 19,18 грн. З травня 2019 року, має місце зазначення показів лічильника, по обсягу споживання 8, у грудні 2022 -9,5.

У виписці за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 зазначено покази лічильника 66-66, та незмінна сума боргу 19,18 грн.

Разом з тим, згідно із актом звірки розрахунків за послуги водопостачання за період з травня 2009 року по грудень 2011 року, останні покази лічильника зафіксовані у квітні 2011 року 41-43, та зазначено борг станом на грудень 2011 року, який оплачено повністю.

Відповідач вказує, що повірку лічильника з 2011 року позивач не здійснював, платіжні доручення про необхідність оплати послуг не приходили; відповідно покази лічильника не подавали.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, введений в дію 01 травня 2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показниками вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Плата за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюється відповідно до ч.1 ст. 9, ч.3 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який регулює відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності, із змінами і доповненнями, внесеними Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», від 22 червня 2017 року N 2119-VIII.

Згідно ст. 41 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що внесені до державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі відсутності таких технічних засобів облік питної води тимчасово здійснюється розрахунковим шляхом згідно з установленими нормами.

Покази лічильників води використовуються під час розрахунків у сфері комунальних послуг між споживачем та постачальниками послуг, лічильники повинні зберігати свої метрологічні характеристики.

Згідно Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», лічильники підлягають обов`язковій повірці. Під час повірки встановлюється придатність лічильника до застосування на підставі результатів контролю їх метрологічних характеристик. Для комерційного обліку можуть застосовуватись лічильники води, типи яких занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки України. Власники лічильників зобов`язані своєчасно, з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів (тобто певного інтервалу часу між двома послідовними періодичними повірками), подавати прилад на повірку. Міжповірочний інтервал складає 3 або 4 роки залежно від типу лічильника води.

Згідно з п. 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати лише за умови, якщо вони пройшли державну повірку.

Нарахування у період тимчасової відсутності лічильника, під час проходження лічильником повірки, здійснюються відповідно до пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, в якому вказано: періодична повірка засобів обліку води проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги згідно з середньомісячними показниками засобів обліку за попередні три місяці. Дані зміни зафіксовані в Постановах НКРЕКП, зокрема N 1343 та N 1344 від 02 листопада 2017 року, якими внесено зміни до встановлених тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення внаслідок виключення з їх структури витрат, пов`язаних з обслуговуванням та повіркою засобів обліку.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1344 від 02 листопада 2017 року «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 16 червня 2016 року № 1141» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі N 215/6483/19.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вона не відповідає за проведення відповідної повірки і даний обов`язок лежить на позивачу.

Таким чином, суд вважає, що плата за послуги водопостачання та водовідведення нараховувалась відповідачу відповідно до встановлених тарифів та вимог законодавства, з урахуванням зафіксованих показників повіреного лічильника та фактично спожитих кубів, які на ньому зафіксовано.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

За вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, користуючись послугами позивача відповідач жодних дій на оплату таких з січня 2012 року до квітня 2024 року не вчиняла.

Щодо строку позовної давності.

Відповідач просила застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. У позовні представник позивача не ставив вимоги про поновлення строку позовної давності та не зазначалось причин поважності пропуску цього строку. У письмових поясненнях, представник позивача вказав про норми, які передбачали зупинення строку позовної давності у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення квартири. Встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги повинна бути внесена не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005року№63 у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу окремо. З огляду на те, що між товариством та відповідачем існують фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

При вирішенні питання щодо спливу позовної давності за період заборгованості до 28.02.2022, слід враховувати також інше чинне законодавство.

Так, строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02 квітня 2020 року.

Так, 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон №540-IX (набрав чинності 02 квітня 2020 року), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину, введеного в Україні задля запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Зокрема, внесеними до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу змінами було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу(зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.

За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі.

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом №540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими.

Судом встановлено, що з даним позовом позивач звернувся до суду 28.02.2025, а тому строк позовної давності необхідно обраховувати не від 28.02.2022 (термін загальної позовної давності згідно ст. 257 ЦК України), а від 02.04.2017.

Строк позовної давності за вимогами про сплату житлово-комунальних послуг за період з травня 2009 року по березень 2017 року включно сплив. Представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів переривання цих строків. Жодної оплати за цей період відповідач не здійснила.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Враховуючи, що відповідач перебуває у фактичних договірних відносинах з позивачем, користується послугами з водопостачання та водовідведення, однак з січня 2012 року до квітня 2024 року жодного разу не виконувала зобов`язання щодо оплати за надані послуги теплової енергії, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, в загальному розмірі 63 536,14 грн. за весь період по день звернення 28 лютого 2025 року. Зокрема, починаючи з січня 2012 року ( продовження нарахування позивачем заборгованості саме з січня 2019, дорахування в липні 2024 року ( зумовлено повіркою лічильника позивачем та бездіяльністю відповідача, зокрема щодо неоплати послуг, неподання показів лічильника), відтак позивач має право на стягнення заборгованості за користування тепловою енергією за період з квітня 2017 року, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а саме в сумі 37 024,89 (тридцять сім тисяч двадцять чотири ) гривні 89 копійок.

Вказана сума розрахована виходячи з наступного загальна кількість місяців за період з січня 2012 року по січень 2025 року становить 156; відтак 63 233,52 грн. ( сума боргу станом на січень 2025року) /156 місяців= 405,34 грн ( за один місяць).

За період з січня 2012 року по квітень 2017 року в загальному становить 63 місяці, як наслідок 405,34 грн. х 63 місяці = 25 536,42 грн.

Відтак, 63 233,52 грн. ( загальна сума заборгованості) 25 536,42 грн. ( заборгованість з січня 2012 по квітень 2017) = 37 024,89 грн.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третястатті 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість станом на 01 лютого 2025 року за послуги водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування в сумі 37 024,89 (тридцять сім тисяч двадцять чотири ) гривні 89 копійок з урахуванням строку позовної давності ( з квітня 2017 року).

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 1 772 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 13, 78, 81, 141,223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» заборгованість станом на 01 лютого 2025 року за послуги водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування в сумі 37 024,89 (тридцять сім тисяч двадцять чотири ) гривні 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства « Івано-Франківськводоекотехпром» 1 772 ( одну тисячу сімсот сімдесят дві) гривні судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Івано-Франківськводоекотехпром», місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Ботанічна, 2, ,

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне рішення - 04.07.2025.

Суддя Івано-Франківського міського суду Л.Р. Кіндратишин