РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/24436/24

Провадження № 22-ц/4815/830/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Маринич В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Укрзалізниця",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2025 року (ухвалене у складі судді Галінської В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовну заяву обгрунтовано тим, що згідно з наказом (розпорядженням) за підписом начальника дистанції виробничого підрозділу Шепетівська дистанція колії "Про припинення трудового договору (контракту)" № 236/ОС від 03.09.2024 року його було звільнено з посади обхідник колій та штучних споруд 4 розряду з 06.09.2024 року, у зв`язку з виходом на пенсію за віком за власним бажанням.

У день звільнення, 06 вересня 2024 року, йому було вручено повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні, відповідно до якого нараховано та виплачено: заробітну плату 684,33 грн., оплату почасовиків 308,35 грн., середню заробітну плату мобілізованим 478,03 грн., суму за додаткове благо 202,30 грн., компенсацію за невикористані 14 днів відпустки 3682,14 грн., разову винагороду за вислугу років 123,34 грн.

Однак, станом на день подання позовної заяви, передбачені колективним договором (одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, додаткову матеріальну допомогу у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки) йому не виплачено.

Оскільки його право на гарантовану виплату у вигляді одноразової та додаткової матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення було безпідставно порушене відповідачем шляхом не проведення з його вини розрахунку у зазначені законом строки, наступає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Просив стягнути з АТ "Укрзалізниця" на його користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків у сумі 59867,57 грн., додаткову матеріальну допомогу в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків у сумі 47894,04 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб: за 2022 рік 14886 грн., за 2023 рік 16104 грн., за 2024 рік 18168 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 45344,56 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків 59867,57 грн., додаткову матеріальну допомогу в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків 47894,04 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення: в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022 рік 14886 грн., в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023 рік 16104 грн., в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2024 рік 18168 грн., всього 49158 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45344 гривні 56 копійок.

Рішення в частині стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» судовий збір в дохід держави у розмірі 1569,19 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, у відповідача не було. Будь-яких змін до колективного договору, наказу про звільнення не вносилося, а тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 59867,57 грн., додаткової матеріальної допомоги в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків в сумі 47894,04 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб: за 2022 рік в сумі 14886,00 грн., за 2023 рік в сумі 16104,00 грн., за 2024 рік в сумі 18168,00 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення, з утриманням із вказаної суми установлених законодавством податків та зборів, згідно поданого відповідачем у відзиві розрахунку, який позивачем не оспорювався.

Ураховуючи, що позивачу у день звільнення не було виплачено належні йому виплати, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Не погоджуючись із рішенням суду АТ "Українська залізниця" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції не застосовано ст. ст. 1, 11 та п. 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", які підлягали застосуванню до даних правовідносин, чим порушено норми матеріального права.

За приписами пункту 1 статті 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

АТ "Укрзалізниця" є державною компанією, яка з 24.02.2022 року несе фінансові витрати та позбавлена можливості отримувати прибуток внаслідок зменшення оплачуваних пасажирських та вантажних перевезень.

Крім того, вантажні перевезення залізниця не здійснювала, пасажирські перевезення були безкоштовні (евакуація). Дохід в цей час відповідач не отримував.

Таким чином, правління АТ "Укрзалізниця", у відповідності зі ст. 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" прийняло законне та правомочне рішення про тимчасове зупинення положень колективного договору, що передбачають нарахування працівникам АТ "Укрзалізниця" додаткових, порівняно з трудовим законодавством України, видів виплат.

Відповідач не відмовляв позивачу у виплаті матеріальної допомоги, згідно колективного договору, а лише відтермінував реалізацію цих виплат, відповідно до повноважень, наданих відповідачу законом.

Звертає увагу на те, що виплати позивачу було призупинено, тому звернення позивача з цієї підстави до суду не позбавляє останнього після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок.

Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідно до наказу № 236/ОС від 03.09.2024 року "Про припинення трудового договору (контракту)" передбачено, що виплата додаткових матеріальних допомог буде здійснена після отримання окремого рішення керівництва АТ "Укрзалізниця".

У даному випадку говорити про те, що відповідач несвоєчасно здійснив оплату праці не вірно, оскільки він вчасно виплатив заробітну плату позивачу при звільненні та компенсацію за невикористані дні відпустки.

За цих обставин мова йде про виплату одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової винагороди за багаторічну сумлінну працю, яка передбачена не нормами законодавства України, а умовами Колективного договору підприємства.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

26 травня 2025 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що покликання апелянта про неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним.

Оскільки його право на гарантовану виплату у вигляді одноразової допомоги та додаткової матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення було порушено відповідачем, шляхом не проведення розрахунку у визначені законом строки, тому наступає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Кожен має право звернутися до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Це право гарантовано Конституцією України та Цивільним процесуальним кодексом України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Виробничий підрозділ Шепетівська дистанція колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця", працюючи на посаді монтера колії 4 розряду.

Згідно з наказом (розпорядженням) за підписом начальника дистанції виробничого підрозділу Шепетівська дистанція колії Про припинення трудового договору (контракту) №236/ОС від 03.09.2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади обхідник колій та штучних споруд 4 розряду з 06.09.2024 року. Причина звільнення у зв`язку з виходом на пенсію за віком за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Підстава заява ОСОБА_1 .

У наказі також визначено, які виплати, передбачені колективним договором, мають бути здійснені ОСОБА_1 : у розмірі п`яти середньомісячних заробітків -одноразової матеріальної допомоги; у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків (стаж роботи в галузі складає 36 років 05 місяців 01 день) - додаткової матеріальної допомоги, передбаченої змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2003 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.15 Розділ 8; у розмірі шести прожиткових мінімумів - на оздоровлення за 2022 рік, за 2023 рік, за 2024 рік, передбачені змінами та доповненнями до колективного договору на 2003-2005 р.р., пролонгований на 2006-2024 р.р. п.3.11.

Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено: заробітну плату 684 грн. 33 коп, оплата почасовиків 308,35 грн, середня ЗП мобілізованим 478,03 грн, сума за додаткове благо 202,30 грн, компенсація за невикористані 14 дні відпустки 3682,14 грн, разову винагорода за вислугу років 123,34 грн., після відрахування податків виплачено 684,33 грн. та разових виплат 2927,30 грн. Передбачені колективним договором матеріальні допомоги у день звільнення не нараховані та не виплачені.

Рішенням правління Укрзалізниці 14 березня 2022 року ухвалено призупинити інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління.

Відповідно до рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 24 жовтня 2022 року (витяг з протоколу №Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року) ухвалено часткове відновлення виплат працівникам, передбачених колективними договорами, а саме: «здійснити нарахування та виплату працівникам «АТ Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14 березня 2022року. Нарахування та виплату матеріальної допомоги зазначеної у п. 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики.

09.12.2024 року в.о. директора з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» затверджено графіки виплати працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію згідно з пунктом 3.2.21. Галузевої угоди (зі змінами), згідно яких працівникам, які вперше звільнилися з роботи у зв`язку з виходом на пенсію в березні 2024 року відповідні виплати провести в січні 2025 року, і т.д. Виходячи із послідовності зазначених графіків, позивачу буде сплачено одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків при виході на пенсію згідно умов колективного договору, згідно хронології графіків виплат приблизно у липні 2025 року.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції передбачені колективним договором позивачу виплати не здійснені.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами..

У той же час, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом ПрезидентаУкраїни від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями30-34,38,39,41-44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин вумовах воєнного стану» визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, керуючись ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", правління Укрзалізниці 14 березня 2022 року прийняло рішення №Ц-54/31 про призупинення інших додатковим виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

Разом з тим, відповідно до рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 24 жовтня 2022 року (витяг з протоколу №Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року) ухвалено часткове відновлення виплат працівникам вищезазначеної допомоги та затверджено графік таких виплат, за яким виплати належні позивачу при звільненні у вересні 2024 року буде здійснено приблизно у липні 2025 року.

Встановивши, що рішенням правління АТ «Українська залізниця» з жовтня 2022 року відновлено виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, які були призупинені відповідачем, згідно з графіком погашення, а також те, що позивач звільнений у вересні 2024 року та з позовом про стягнення зазначеної вище допомоги звернувся у грудні 2024 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, слід звернути увагу, що наявність конкретного графіка виплат, які передбачені колективним договором та були призупиненні та відновлені до того як позивач звільнився, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки на час ухвалення рішення позивач мав право на отримання такої матеріальної допомоги.

Крім того, за змістом ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, одноразова матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Зважаючи на те, що позивачу у день звільнення не було виплачено належні йому виплати, судом першої інстанції вірно встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, який не виходить за межі, встановлені ст. 117 КЗпП та не оспорювався відповідачем, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 18, 47, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2025 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Шимків С.С..

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.