Справа № 342/1457/24
Провадження № 22-ц/4808/1046/25
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Луганської В.М.

з участю секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду від 06 травня 2025 року, у складі судді Федів Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частку квартири, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просила визнати за нею право власності на 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 12.12.2002, позивачка ОСОБА_1 є власником частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво також було зареєстровано в органах БТІ (проведено державну реєстрацію права власності), про що свідчить виписка з інвентаризаційних матеріалів.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в даному реєстрі, право власності на вищевказану квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - не зареєстровано. Також, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які обтяженні (обмеження) на вказану квартиру (частку на квартиру).

Зазначала, що оригінал зазначеного свідоцтва позивачем був втрачений, що підтверджується інформацією про втрату свідоцтва надрукованою у газеті «Край» № 34-35 за 31.08.2023. Позивачка має намір розпорядитися зазначеним нерухомим майном, однак відсутність правовстановлюючих документів позбавляє її можливості це зробити.

Позивачка, через свого представника, звернулася до ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» з питанням отримання повторного свідоцтва про право власності на житло або отримання дубліката свідоцтва про право власності на житло. Однак, згідно відповіді ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», у випадку втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за видачею на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа, необхідно звертатися до державного реєстратора. Реєстраційним органом в Городенківській ОТГ, який здійснює державну реєстрацію права власності є Центр надання адміністративних послуг Городенківської міської ради Івано-Франківської області.

Також позивачка звернулася до Центру надання адміністративних послуг Городенківської міської ради Івано-Франківської області з питанням отримання повторного свідоцтва про право власності на житло або отримання дубліката свідоцтва про право власності на житло. Однак, згідно відповіді, Центр надання адміністративних послуг Городенківської міської ради Івано-Франківської області не має можливості видати позивачу повторне свідоцтво про право власності на житло або дублікат свідоцтва про право власності на житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючого документа позивач не має можливості, оскільки зазначені документи не збереглися. Прийняті позивачкою заходи щодо встановлення місця знаходження цих документів не дали позитивного результату. За таких обставин, оскільки правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок втрачений і відновити його не можливо, тому права позивачки як власника житла порушуються.

Рішенням Городенківського районного суду від 06 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частку квартири, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Скаргу мотивовано тим, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 12.12.2002, позивачка ОСОБА_1 є власником частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво також було зареєстровано в органах БТІ (проведено державну реєстрацію права власності), про що свідчить виписка з інвентаризаційних матеріалів. Проте у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію чи будь-які обтяження (обмеження) на вказану квартиру чи її частку.

Зазначає, що оригінал вказаного свідоцтва про право власності на житло втрачено. Реєстраційним органом Центром надання адміністративних послуг Городенківської міської ради повідомлено про те, що не має можливості видати позивачці повторне свідоцтво або дублікат свідоцтва про право власності на спірне житло.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Вказані дві підстави пред`явлення позову про захист (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що наголошується у рішення Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі №6-244ЦС14.

В даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивачки на частину зазначеної квартири, яка була набута нею на законних підставах, право власності на майно зареєстроване, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення і вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивачки обставин.

Зазначає, що відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючого документу позивачка не може, оскільки зазначені документи не збереглися. Прийняті нею заходи щодо встановлення місця знаходження таких документів не дали позитивного результату. Вважає, що у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, права позивачки як власника житла порушуються.

Вважає безпідставними твердження суду першої інстанції про те, що представником позивача не доведено, що остання не змогла реалізувати своє право володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом через відсутність оригіналу зазначеного документу.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. При цьому чинне законодавство не вимагає доведення оспорювання права власності для пред`явлення позову про визнання права власності, у разі втрати позивачем документа, який засвідчує його право власності.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу.

Відповідачі правом на подачу відзиву не скористались.

Позивачка ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено розписками про отримання ними судових повісток 04.07.2025, відтак колегія суддів відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила здійснювати розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися, однак належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Після ухвалення судом апеляційної інстанції вступної та резолютивної частини постанови за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 (розгляд справи був призначений на 10:30 год 09.07.2025) на адресу суду о 13:35 год 09.07.2025 надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення прав позивача як власника спірного нерухомого майна відповідачами, як і не доведено того, що відсутність (втрата) правовстановлюючого документа перешкоджає у реалізації останньою права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.2002 Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, на підставі розпорядження (наказу) 65/981 від 25.10.2002, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , в рівних частинах кожному. Дана квартира зареєстрована в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 2738 12.12.2002.

Згідно копії виписки з інвентаризаційних матеріалів Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9110 від 01.10.2019, нерухоме майно (3-ох кімнатна квартира, житлова площа 36,8 кв.м., загальна площа 61,7 кв.м.) в АДРЕСА_1 , зареєстровано згідно архівних даних станом на 31.12.2012 в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 24 під реєстровим № 2738, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Коломийським МБТІ 12.12.2002, згідно з розпорядженням № 65/981 від 25.10.2002, на праві спільної часткової власності, по частці, за: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.2002 Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, на підставі розпорядження (наказу) 65/981 від 25.10.2002 втрачено.

В Городенківській газеті «Край» № 34-35 (1735-1736) від 31 серпня 2023 року розміщено інформаційне повідомлення (оголошення) про те, що «Втрачене свідоцтво про право власності на житло, видане 12.12.2002 року на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вважати недійсним».

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375123704 від 19.04.2024, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на квартиру АДРЕСА_2 , відсутні.

З копії технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) АДРЕСА_2 , встановлено, що рік спорудження/реконструкції 1980 року, житлова площа квартири 36,8 кв.м., загальна площа 61,7 кв.м.

Згідно Звіту про оцінку трьохкімнатної квартири, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 345 від 25.11.2024, ринкова вартість трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , станом на 28.11.2024 становить - 308 500 грн.

Відповідно до заповіту посвідченого в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С., зареєстровано в реєстрі за № 1188, за життя, 29 вересня 2017 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів своєму синові ОСОБА_4 , 1991 р.н.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 50 років в м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, про що 27 лютого 2018 року складено відповідний актовий запис № 25, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .

26 лютого 1996 року в книзі записів актів громадянського стану про припинення одруження зроблено відповідний запис № 16 про припинення одруження між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що вбачається із копії свідоцтва про припинення одруження серія НОМЕР_2 , виданого 26 лютого 1996 року.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_5 , який прийняв спадщину після його смерті є його син - ОСОБА_4 (відповідач).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 33 років в с. Копанки Ізюмського району Харківської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я., на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи №42/2023 (номер у Спадковому реєстрі № 70386893), заведену після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі заяви спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_2 (малолітньої дочки), від імені якої діяла законний представник мати ОСОБА_3 про прийняття спадщини. В даній спадковій справі містяться заяви спадкоємців першої черги за законом дружини ОСОБА_3 , матері ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2024, при зверненні ОСОБА_3 , яка діє від імені малолітньої дочки ОСОБА_2 , до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_2 , після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , приватний нотаріус відмовила, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Право на застосування певного способу захисту порушеного права існує у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Захист порушених цивільних прав та інтересів є елементом механізму правового регулювання цивільних відносин, саме тих, у яких й відбулося порушення зазначених прав або інтересів особи. Такий захист цивільних прав та інтересів їх учасників є необов`язковим (факультативним) у структурі такого механізму, оскільки він з`являється лише за необхідності вирівнювання викривленого розвитку правового регулювання цивільних відносин з метою приведення їх у певний стан - відповідно до умов договору або положень законодавства.

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч. 4 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За правилом абз. 4 ч. 5 ст. 3 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації правз урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

Так, ч. 3 ст.10 Закону №1952-IV врегульовано, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Відповідно до п. 53 Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі коли документ, що посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено умови для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 24 Закону).

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Із поданих стороною позивачки доказів вбачається, що Обласним комунальним підприємством Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації від 20.05.2024 на запит адвоката Візінського В.В., з посиланням на положення п.53 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надано відповідь про те, що у випадку втрати, пошкодження або зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою адміністрацією, державного акту на право власності на земельну ділянку, за видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа необхідно звертатись до державного реєстратора (а.с. 44).

Згідно листа начальника управління ЦНАП Городенківської міської ради від 03.12.2024 №78 встановлено, що при перевірці в Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором встановлено, що 12.12.2002 за № 2738 зареєстровано речове право права власності на житло за адресою АДРЕСА_1 , видане виконавчим комітетом Городенківської міської ради, про що можна отримати інформаційну довідку з ДРРП щодо вказаного об`єкта нерухомого майна (а.с.41-43).

Суд звертає увагу на те, що система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону № 1952-IV, запроваджена в Україні з 01.01.2013 року, до цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.

Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Судом встановлено, що реєстрація права власності позивачки на квартиру АДРЕСА_2 була здійснена відповідно до вимог законодавства, що було чинним на момент проведення такої реєстрації.

Позивачка, звертаючись з позовом до суду про визнання за нею права власності на частину квартири, посилалася на те, що іншого, окрім судового способу для підтвердження права власності на частину квартиру через втрату оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру не існує.

Разом з тим, із наданих стороною позивачки доказів на підтвердження позовних вимог встановлено, що вона через свого представника зверталася як в ОБТІ так і до ЦНАП щодо видачі їй дублікату Свідоцтва про право власності на квартиру, який нею втрачено.

Натомість матеріали справи не містять доказів того, що позивачка зверталася до державного реєстратора з вимогою проведення державної реєстрації її права власності на частину квартири за адресою в АДРЕСА_1 і їй відмовлено у проведенні такої реєстрації.

Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством врегульовано питання здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно у разі втрати правовстановлюючого документа виданого на це майно до 01.01.2013.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачкою не доведено, що відсутність (втрата) правовстановлюючого документа перешкоджає їй у реалізації нею права на володіння, користування та /або розпорядження належною їй частиною квартири.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду від 06 травня 2025 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Луганська