Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4838/24 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 10 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу №296/4838/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом особистої власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Черткова Віктора Олеговича на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 14 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Драча Ю.І. в місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Янчук М.О. подав до суду позов про визнання майна об`єктом особистої власності, в якому просив визнати транспорті засоби, зокрема, автомобілі особистою приватною власністю Данкевич Ю.В.

11 квітня 2025 року ОСОБА_3 подано заяву про залишення позову без розгляду.

Цього ж дня, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Чертковим В.О. було подано заперечення на вище вказану заяву із проханням відмовити у її задоволенні, визнати обов`язкову явку в судове засідання ОСОБА_4 для дачі особистих пояснень у справі та відкласти в зв`язку з цим розгляд справи. Також просив стягнути із позивачки на користь відповідача витрати на правничу допомогу (з врахуванням останнього засідання) у розмірі 15 600 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 14 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_3 задоволено і позов залишено без розгляду. У задоволенні заяви адвоката Черткова В.О. про розподіл судових витрат у справі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Чертков В.О. подав апеляційну скаргу, де просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивачки про залишення позову без розгляду та направити справу для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції.

Також він просив, якщо апеляційний суд дійде висновку про правомірність залишення позову без розгляду, змінити ухвалу в частині вирішення питання про судові витрати, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким його заяву про розподіл судових витрат задовольнити. Зокрема, стягнути із позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 600 грн та 3600 грн витрати на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що місцевий суд залишаючи позов без розгляду, послався на п. 5 ч. 1 статті 257 ЦПК України, яким передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Суд не врахував, що ця норма застосовується лише у випадку, коли відповідна заява від позивача надійшла до того, як суд розпочав розгляд справи по суті.

Дана справа перебувала у провадженні суду і розглядалася у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження тривалий період часу.

Вказує, що заява представника позивача про залишення позову без розгляду була подана лише 11 квітня 2025 року, тобто вже після того, як розгляд справи по суті фактично розпочався, а саме в судовому засіданні 29 січня 2025 року було закрите підготовче провадження та на 18 березня 2025 року призначено розгляд справи по суті, який і відбувся у цьому судовому засіданні.

Таким чином, умова передбачена п.5 ч.1 статі 257 ЦПК України на момент подання заяви представником позивачки не була дотримана. Вважає, що суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для задоволення заяви позивача та залишення позову без розгляду, неправильно застосувавши вказану норму ЦПК України.

Крім того, судом допущено також інше порушення норм процесуального права.

Зокрема, 14 квітня 2025 року він з`явився для участі в судовому засіданні призначеному на 11 год. 30 хв., і прочекав півтори години, але засідання так і не відбулося з невідомих йому причин.

Вважає, що розгляд клопотання адвоката Янчука М.О. відбувся за межами судового засідання, що є порушенням вимог статті 222 ЦПК України, згідно з якої головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15600 грн є прямим наслідком саме таких дій позивачки. Відмова у компенсації цих витрат ставить відповідача у нерівне становище та суперечить принципу справедливості розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Чертков В.О. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.

Представник позивачки адвокат Янчук М.О. скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволення із підстав необгрунтованості, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду позивачка та відповідач в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що це процесуальна форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. При цьому суд не перевіряє підстави подання заяви позивачем про залишення позову без розгляду, так як це є його диспозитивним правом. А сам факт подання такої заяви не може вважатися зловживанням останнім своїми процесуальними правами.

Колегія суддів не повністю погоджується із висновками суду першої інстанції по даній справі, мотивуючи таким.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що 23 травня 2024 року представник ОСОБА_1 , адвокат Янчук М.О., діючи в її інтересах, подав до суду позов про визнання рухомого майна двох автомобілів об`єктом особистої власності.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 07 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду і призначено підготовче засідання по вказаній справі на 13 серпня 2024 року о 12 год 00 хв.

Встановлено, що 29 січня 2025 року судом ухвалено закрити підготовче засідання і призначити справу для розгляду по суті на 18 березня 2025 року на 11 год 50 хв, що підтверджено даними протоколу судового засідання від 29.01.2025 № 3968016 (а.с. 122 - 123).

Як убачається із протоколу судового засіданні від 18 березня 2025 року № 4220278, представниками сторін під час розгляду справи по суті надавалися пояснення та були заявлені клопотання, які вирішувалися судом (а.с.133-134).

11 квітня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Янчуком М.О. було подано заяву про залишення позову без розгляду (а.с. 142-143).

Цього ж дня, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Чертковим В.О. було подано заперечення на вище вказану заяву із проханням відмовити у її задоволенні, визнати обов`язкову явку в судове засідання ОСОБА_4 для дачі особистих пояснень у справі та відкласти в зв`язку з цим розгляд справи. Також просив стягнути із позивачки на користь відповідача витрати на правничу допомогу (з врахуванням останнього засідання) у розмірі 15 600 грн.

14 квітня 2025 року ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира вказану цивільну справу залишено без розгляду і відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про розподіл судових витрат ( а.с. 149-150).

Спірні процесуальні правовідносини регулюються пунктом 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, де визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, зазначену норму процесуального права слід тлумачити таким чином, що після початку розгляду справи по суті позивач втрачає право на вчинення такої процесуальної дії, як подання заяви про залишення його позову без розгляду.

Таке розуміння процесуального закону узгоджується із положеннями статті 43 ЦПК України щодо обов`язку учасників справи виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п.6 ч.2), а також частиною 1 статті 44 ЦПК України, щодо обов`язку учасників справи добросовісно користуватися процесуальними правами.

При цьому таке обмеження позивача у праві подати заяву про залишення позову без розгляду не суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.3 ст.13 ЦПК України), так як позивач і після початку розгляду справи по суті не позбавлений можливості диспозитивно розпорядитися своїми правами і вимогами, зокрема у відповідності до статті 206 ЦПК України, тощо.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд порушив норми процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Черткова Віктора Олеговича задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 14 квітня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови виготовлено: 03 липня 2025 року.