РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/472/25

Провадження № 2/293/338/2025

02 липня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами

ВСТАНОВИВ:

І.Короткий зміст позовних вимог

26.03.2025 АТ «Перший український міжнародний банк» в особі представника за довіреністю в порядку передоручення від 14.08.2024 ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , за змістом якого просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість в сумі 44870,87 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори, а саме:

- 31.05.2018 кредитний договір №501, за яким позичальнику видано кредит у сумі 20000,00 грн.;

- 15.03.2019 кредитний договір №801, за яким позичальнику видано кредит у сумі 19400,00 грн (копії кредитних договорів додаються).

Позивач доводить, що відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами тривалий час належним чином не виконує. Станом на 04.02.2025 заборгованість відповідача перед позивачем склала:

- по кредитному договору №501 від 31.05.2018 в розмірі 12881,24 грн., з яких: 6493,01 грн заборгованість за кредитом; 2,8 грн заборгованість за процентами; 6385,43 грн. заборгованість за комісією;

-по кредитному договору №801 від 15.03.2019 в розмірі 31989,63 грн, з яких 18283,39 грн. заборгованість за кредитом; 12706,24 грн заборгованість за процентами; 0,00 грн заборгованість за комісією.

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 04.02.2025 становить 44870,87 грн.

У добровільному порядку відповідач заборгованість не погасила.

В зв`язку з цим позивач просить стягнути заборгованість за кредитними договорами з відповідача в судовому порядку.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30.04.2025 справа №293/472/25 передана на розгляд судді Проценко Л.Й. (а.с.64).

З метою визначення підсудності справи, відповідно до вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, суд звернувся з запитом до Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1340449 від 01.05.2025 сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді Проценко Л.Й. по справі №293/472/25 на підставі ч.8 ст.187 ЦПК України, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65).

05.05.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Перше судове засідання суд призначив на 11 год. 30 хв. 05.06.2025 (а.с.67).

05.06.2025 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні, про що свідчить довідка (а.с. 72).

Суд призначив судове засідання на 02.07.2025 об 11 год 30 хв, про що повідомив сторін (а.с.73-75)

02.07.2025 сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника банку. Проти винесення судом заочного рішення в справі не заперечує (а.с.7).

Відповідач подала до суду заяву, в якій просить судове засідання провести без її участі. Позов визнає частково в частині стягнення з неї заборгованості по кредитному договору від 31.05.2018 року у сумі тіла кредиту та процентів, по стягненню комісії вимоги не визнає. Також в заяві зазначає, що по договору від 15.03.2019 позовні вимоги не визнає повністю, так як гроші в сумі 19400,00 гривень на картковий рахунок їй не надходили, та вказаними коштами вона не користувалася. Зазначає, що неотримання вказаної суми доводиться, зокрема, тим, що квитанція про перерахування коштів матеріалах справи відсутня (а.с.77).

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Норми права застосовані судом

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

За приписами ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є загальнообов`язковим до виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст. 530 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору ( частина перша статті 634 ЦК Україна).

Договір відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання згідно статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями частини четвертої статті 16 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідний для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження, аналіз доводів сторін, висновки суду.

31.05.2018 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк (позивач) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №501 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.11).

На підставі вказаного договору відповідачу надано пакет послуг «Кредитний плюс» на поточний рахунок НОМЕР_1 у гривні та видано кредитну картку НОМЕР_2 . На підставі вказаного договору відповідачу видано споживчий кредит у сумі 20000,00 грн. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 %. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 798,00 грн. Строк кредиту 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 річних. Видача готівки через касу банку.

Згідно розділу «Підтвердження та запевнення» відповідач підписанням заяви надав, зокрема, підтвердження, що ознайомлений з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку, цілком згоден, та всі умови в ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Також 31.05.2018 відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, в якому, зокрема, зазначена фіксована процентна ставка 0,01 річних, щомісячна комісія 3,99 %, строк кредитування 24 місяці (а.с.12).

Платіжна інструкція від 31.05.2018 свідчить про перерахування кредитних коштів у сумі 20000,00 грн. на рахунок позивачки за кредитним договором № №501 від 31.05.2018 (а.с. 38).

Відповідно до розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договору станом на 04.02.2025 відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 12881,24 грн., з яких: 6493,01 грн заборгованість за кредитом; 2,8 грн заборгованість за процентами; 6385,43 грн. заборгованість за комісією (а.с. 39-42).

Виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 в період з 31.05.2018 по 04.02.2025 свідчить про надходження коштів на особовий рахунок № НОМЕР_3 , по договору від 31.05.2018 № 501 в розмірі 20000,00 гривень та часткове їх погашення (а.с.45-51).

Крім того, 15.03.2019 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк (позивач) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №801 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.16).

На підставі вказаного договору відповідачу видано кредитну картку миттєвого випуску НОМЕР_4 на поточний рахунок № НОМЕР_5 з кредитним лімітом в сумі 17145,00 грн. Розрахунковий день 30 числа місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Реальна річна ставка складає 47,88 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживання за весь період користування кредитом 12577,58 грн

Згідно розділу «Підтвердження та запевнення» відповідач підписанням заяви надав, зокрема, підтвердження, що ознайомлений з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифами банку, цілком згоден, та всі умови в ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

15.03.2019 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому, зокрема, зазначена фіксована процентна ставка 49 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 12577,58 грн., Реальна річна ставка складає 47,88 %. (а.с.17).

Відповідно до розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договору станом на 04.02.2025 відповідач має заборгованість перед банком у розмірі по кредитному договору №801 від 15.03.2019 в розмірі 31989,63 грн, з яких 18283,39 грн. заборгованість за кредитом; 12706,24 грн заборгованість за процентами; 0,00 грн заборгованість за комісією (а.с. 43-44).

Згідно виписка по особовому рахунку в період з 31.05.2018 по 04.02.2025

Позивач направив відповідачу на його адресу місця проживання письмову вимогу (повідомлення) за вих.№ КНО-44.2.2./80 від 04.02.2025 про сплату в добровільному порядку 448870,87 грн. заборгованості по вище зазначених кредитних договорах (а.с. 30-31).

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно ізст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як видно зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви, вона частково визнає кредитні зобов`язання по договору від 31.05.2018, укладеного з Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк (позивач) №501, а саме по тілу кредиту та по відсотках, а зобов`язання по договору №801 від 15.03.2019 не визнає в повному обсязі, оскільки вказує, що кредитних коштів по ньому не отримувала .

Дослідивши письмові докази, умови договорів, перевіривши суми нарахувань встановивши правомірність списання коштів в рахунок погашення комісії, судом зазначається наступне.

З наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору № 501 від 31.05.2018, вбачається, що відповідач має заборгованість, яка складається із залишку простроченого кредиту, прострочених відсотків та простроченої комісії.

Встановлено, що умовами договору, крім іншого, визначено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитої заборгованості.

На думку суду, дії кредитодавця про стягнення комісії за обслуговування кредиту суперечать ч.ч.1,2 ст.11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Так, законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

У відповідності до частини першої статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини п`ятої статті. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21 також зазначив, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом про споживче кредитування, є нікчемними. Так, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Велика Палата Верховного Суду також констатувала, що закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Врахувавши, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, вимоги про стягнення заборгованості по комісії за кредитним договором № 501 від 31.05.2018 у розмірі 6385,43 грн є необґрунтованими та незаконними.

Окрім того, за змістом наданої виписки та розрахунку заборгованості по цьому договору вбачається, що банк стягував з відповідачки щомісячну комісію на загальну суму 12768,00 грн. Такі дії позивача суд вважає незаконними, з огляду на зазначене вище, а тому вважає, що вказані кошти слід врахувати в рахунок сплати заборгованості по тілу кредиту та по відсотках 6495,81 гривень,яку просить стягнути позивач.

Разом з тим, у зв`язку з не підтвердженням перерахування банком та зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки НОМЕР_6 з кредитним лімітом в сумі 17145,00 грн. за кредитним договором № 801 від 15.03.2019, а за змістом позовної заяви 19400,00 гривень, суд вважає безпідставними вимоги по стягненню кредитних коштів по вказаному договору. Зокрема виписка по рахунку № НОМЕР_5 за період з 15.03.2019 по 04.02.2025 вказує на те, що були видані готівкові кошти через банкомат 16.03.2019 року у сумі 10000,00 гривень (а.с. 49-51)

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, представником позивача не доведено та судом не встановлено факту порушення відповідачем прав позивача, в матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази на підтвердження заявленої позивачем до стягнення заборгованості за кредитними договорами. У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 626, 628, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Повне рішення складено 02.07.2025

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО