ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/1714/24

Провадження № 22-ц/820/1320/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта адвоката Баблонюк О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №689/1714/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Баблонюк Оленою Віталіївною, на заочне рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року, в складі судді Шевчик О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Солобковецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 . З відповідачкою у зареєстрованому він не перебував, однак, після народження дочки, відразу визнав своє батьківство. Наразі дочка проживає разом з ним. Матір дитини ОСОБА_2 не проживає з дочкою більше п`яти років, оскільки живе та працює за кордоном, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідним достатнім харчуванням, медичними оглядами, не спілкується з дитиною, не створює належні умови для розвитку її здібностей. Позивач є військовослужбовцем, дочка ОСОБА_4 перебуває повністю на його утриманні. Судовим наказом Ярмолинецького районного суду від 09 січня 2024 року з відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка свій обов`язок по утриманню дитини не виконує, жодного місяця аліменти на дитину не сплачувала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані суду допустимі і беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність у зв`язку з цим застосовувати щодо матері неповнолітньої дитини такий крайній захід як позбавлення батьківських прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що відповідачка ухилилась від виконання батьківських обов`язків, разом з дитиною не проживає, участі в утриманні та вихованні дочки не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичними оглядами, взагалі не спілкується з дитиною, не створює належні умови для розвитку її здібностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. При цьому, відповідачка живе та працює за кордоном, будь-якої допомоги на утримання дочки не надає. Наразі ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки в розмірі 37092,90 грн. Дитина про біологічну матір не згадує, не має до неї жодних почуттів. Вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази того, що відповідачка життям дитини не цікавиться, участі у її вихованні та утриманні не бере. Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про відсутність доказів перебування дочки виключно на утриманні батька, оскільки вона навчається у ВПУ №3 м. Чернівці на другому курсі денної форми навчання на державні формі та отримує стипендію. Зазначає, що отримувана неповнолітньою дитиною стипендія є мінімальною та не покриває навіть 5-ти відсотків потреб дочки, а відповідно до наявних в матеріалах справи довідок та актів обмежень встановлено, що дитина перебуває виключно на утриманні позивача. Судом не здобуто жодного доказу на підтвердження того, що відповідачка брала участь в утриманні дитини. Вважає, що стаціонарне навчання дочки в м. Чернівці не може бути доказом того, що дитина не проживає з позивачем. Дочка ОСОБА_4 щотижня приїжджає додому і проживає з батьком. Вважає, що важливим є той факт, що неповнолітня дочка не проживає та не спілкується саме з відповідачкою. Також вважає, що судом безпідставно не взято до уваги думку дитини сторін, виявлення нею ініціативи про позбавлення матері батьківських прав, а також не надано належної оцінки показам свідків та висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Баблонюк О.В. вимоги апеляційної скарги підтримала з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Апелянт ОСОБА_1 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, орган опіки та піклуваннявиконавчого комітету Солобковецької сільської ради про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 червня 2023 року.

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Згідно з довідкою Солобковецької сільської ради №141 від 22 червня 2023 року, склад сім`ї ОСОБА_1 наступний: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки Солобковецької сільської ради від 01 грудня 2023 року №641 про склад сім`ї, позивач разом із дочкою ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

З актів обстеження умов проживання житлового будинку АДРЕСА_1 від 07 грудня 2023 року та від 14 листопада 2024 року слідує, що в будинку чисто, прибрано, охайно; дитина забезпечена усім необхідним по віку, для навчання, виховання та всебічного розвитку.

Відповідно до довідки Солобковецької сільської ради від 06 грудня 2023 року №236 співмешканка ОСОБА_1 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає за вказаною адресою з 2018 року.

Судовим наказом Ярмолинецького районного суду від 09 січня 2024 року з стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області від 13 грудня 2024 року, станом на 13 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 за аліментами становить 37092,90 грн.

Відповідно до довідки Вищого професійного училища №3 м. Чернівці від 01 грудня 2023 року №397 ОСОБА_3 навчається на другому курсі денної форми навчання за процесією «Перукар (перукар-модельєр), манікюрник», навчається на державній формі, одержує стипендію, повний термін навчання з 01 вересня 2022 року по 28 червня 2025 року.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Солобковецької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Солобковецької сільської ради від 15 листопада 2024 року, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 проживає за кордоном, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться дочкою, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач наполягає на тому, що відповідачка самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання дитини, і така поведінка є винною.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 .

Неактивність або певна бездіяльність відповідачки, як матері, є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Той факт, що на даний час відповідачка проживає окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні та вихованні.

Позивач також не обґрунтував, в чому полягає захист інтересів дитини при позбавленні відповідачки батьківських прав, і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів.

При цьому, відсутні також докази того, що відповідачка зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосувала насильство щодо дитини чи негативно впливає на її духовний та фізичний розвиток.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї.

Судом не встановлено, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №722/225/23.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги пояснення представника позивача про те, що відповідачці відомо про наявність у неї заборгованості зі сплати аліментів, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджували б даний факт.

Посилання представника позивача на покази свідків про те, що відповідачка близько 5-6 років назад поїхала за кордон і з того часу не спілкується з дочкою ОСОБА_4 та матеріально її не забезпечує, не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого її ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини.

Судом першої інстанції було заслухано думку дочки сторін ОСОБА_3 , яка пояснила, що мати не приймає участі в його вихованні, не цікавиться його життям, не спілкується та не навідує його.

Колегія суддів зазначає, що думка дитини ОСОБА_3 у вирішенні спору є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як і не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення матері батьківських прав призведе до забезпечення її якнайкращих інтересів.

При цьому, суд врахував, що метою позбавлення батьківських прав своєї матері неповнолітня ОСОБА_3 назвала небажання, щоб матір у майбутньому зверталася до неї з позовом про стягнення аліментів, що відповідно до положень частини 1 статті 164 СК України не є підставою позбавлення батьківських прав.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Солобковецької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які свідчили б про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`ю та психічному розвитку. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення частини шостої статті 19 СК України, згідно з якою суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №553/3035/22).

За встановлених обставин у цій справі та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правильно виходив із того, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Колегія суддів також зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, необґрунтоване та передчасне (за відсутності підстав застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростований.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Баблонюк Оленою Віталіївною, залишити без задоволення.

Заочне рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта