ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/802/25 Номер провадження 22-ц/814/1773/25Головуючий у 1-й інстанції Мартишева Т. О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Грицак А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2025 року заявник ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ульянова Р.А., звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, через підсистему «Електронний суд» з заявою про забезпечення позову, до пред`явлення позову, в якій останній просить забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , шляхом накладення арешту арешту на майно, що зареєстроване за ОСОБА_4 , а саме : частки незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОНМ 04; частки будівель та споруд продбази, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ОНМ 04; частки приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ОНМ 04 або шляхом накладення заборони на відчуження цього майна або обтяження його речовими правами.

В обґрунтування заяви зазначено, ухвалою від 30 січня 2025 року Крюківський районний суд повернув позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування. В якості підстави для

повернення позовної заяви суд послався на те, що позивачем були порушені правила об`єднання позовних вимог, зокрема, заявлені у цій справі позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, хоча й стосуються одних й тих самих відповідачів. Ухвалою від 30 січня 2025 року суд також повернув заяву про забезпечення позову з тих підстав, що заява не відповідає вимогам, встановленим п.2 ч.1 ст. 151 ЦПК.

Метою звернення позивача з заявленим позовом є застосування реституції для забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 . В той же час, застосування реституції стане неможливим в разі, якщо відповідне спірне майно буде відчужене з боку відповідача ОСОБА_4 іншим особам.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

В апеляційному порядку вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та за своїм змістом немає нічого спільного із змістом заяви про забезпечення позову.

Вказує, що процесуальний закон не вимагає для забезпечення позову подання доказів, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст. 149 ЦПК або доказів на підтвердження обставин, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, а не докази, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача ( постанова Великої Палати ВС від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17)

Скаржник посилається на те, що є абсолютно очевидною та не потребує доказування та обставина, що відповідач ОСОБА_5 під час розгляду справи має можливість та правомочність одноособово вільно розпорядитись своєю власністю, якщо суд не обмежить їй таку можливість. І існування такої можливості є достатньою підставою для застосування забезпечення позову. А вимога суду надати докази можливого настання обставин, які можуть мати місце в майбутньому є покладенням на заявника надмірного тягаря, оскільки така вимога є такою, що завідомо неможливо виконати.

Зважаючи на вказане ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року , та прийняти нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої істації керувався тим , що заявником не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту або заборони на відчуження цього майна та обтяження його речовими правами на майно, яке належить ОСОБА_4 , не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також, що такий захід забезпечення є співмірним заявленим позовним вимогам

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1статті 149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2статті 149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позовусуд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявникащодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:розумності, обґрунтованості і адекватностівимог заявника щодо забезпечення позову;забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;імовірності утруднення виконання або невиконання рішеннясуду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі№922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Відповідно до частин 1, 2статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позовує підтверджена доказами наявність фактичних обставин, реальність загрози істотного ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту порушених прав позивача.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій,спрямованих на ухилення від відповідальності та виконання можливого рішення суду, ухваленого проти нього, наприклад, реалізація спірного майна чи підготовка відповідних дії тощо.

Одним з принципів цивільного судочинства, перерахованих у ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є змагальність, суть якого полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Обставини, які наводяться позивачем в обґрунтування необхідності забезпечення позову, підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило,стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним,ніж протилежний.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,що має бути підтверджено доказами наявності відповідних фактичних обставин.

Проте такий стандарт доказування не можна зводити до абсолютного припущення, коли сааме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання до суду доказів, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Учасник справи, який стверджує про певну обставину і має доказ істинності свого твердження, діючи добросовісно, має надати суду такий доказ.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що побоювання позивача щодо можливого подальшого відчуження нерухомого майна відповідачами , не підтверджено доказами, також не підтверджено й розмір заборгованості про яку вказує заявник, а тому його твердження про реальність загроз для виконання можливого рішення суду та ефективно захисту прав не доведені.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов