Справа № 441/2179/24 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/575/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м.Львів

Справа № 441/2179/24

Провадження № 22-ц/811/575/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 20 січня 2025 року у складі судді Колодяжного С.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська ягідка», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди,-

встановив:

9 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Волинська ягідка», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди. Просив стягнути солідарно з відповідачів 172 843,47 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 15 800 грн. витрат, пов`язаних з оплатою послуг евакуатора, та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 червня 2024 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та трактором марки «Lovol 504», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок цієї ДТП належний йому (позивачу) автомобіль отримав ушкодження. Згідно постанови Шацького районного суду Волинської області від 24 липня 2024 року винуватцем такої ДТП визнано ОСОБА_2 . Згідно висновку експерта №22617 від 29 серпня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda», з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 172 843,47 грн. Вказує, що він (позивач) також поніс додаткові витрати на оплату вартості проведення експертизи у розмірі 7 000 грн. та витрати на оплату послуг евакуатора в розмірі 15 800 грн. Зазначає, що ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Волинська ягідка». Просив стягнути солідарно з відповідачів 172 843,47 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 7 000 грн. витрат на проведення експертизи та 15 800 грн. витрат на оплату послуг евакуатора.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 20 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 172 843,47 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та 15 800 грн. витрат, понесених на оплату послуг евакуатора, а всього: 188 643,47 грн. В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Волинська ягідка» про відшкодування майнової шкоди відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000 грн. понесених судових витрат на проведення експертизи. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 1 886,44 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Також позивач в апеляційній скарзі подав заперечення на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 10 грудня 2024 року. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду від 10 грудня 2024 року про задоволення клопотання ТзОВ «Волинська ягідка» про поновлення процесуального строку на долучення доказів, поданих разом із запереченням від 5 грудня 2024 року та ухвалити рішення про відмову в задоволенні такого клопотання; залишити без розгляду додаткові пояснення від 4 та 5 грудня 2024 року. Також просить скасувати рішення Залізничного районного суду від 20 січня 2025 року в частині відмови в задоволенні його вимог до ТзОВ «Волинська ягідка» про відшкодування майнової шкоди. Вказує, що 5 грудня 2024 року від представника відповідача ТзОВ «Волинська ягідка» - Гірук О.А. надійшли не заперечення, а додаткові пояснення, у яких представник товариства просила поновити строк на долучення доказів, що вказує на пропущений п`ятиденний строк для подання заперечення на відповідь на відзив, встановлений судом. 10 грудня 2024 року Залізничним районним судом м. Львова задоволено клопотання про поновлення ТзОВ «Волинська ягідка» процесуального строку на долучення доказів, поданих разом із запереченням від 5 грудня 2024 року. Посилається на ст. ст. 120, 126, 127 ЦПК України. Вважає, що судом поновлено процесуальний строк відповідачу на долучення доказів, поданих із запереченням, з порушенням вимог ч.2 ст.127 ЦПК України. Суд повинен був продовжити даний строк Відповідачу для подання заперечення, а не пояснення, яке подається третьою особою. Вказує, що згідно пояснень ОСОБА_2 від 27 листопада 2024 року, він 19 червня 2024 року виконував роботи на ТзОВ «Волинська ягідка», згідно договору на виконання робіт ЦПХ №3 від 17 червня 2024 року, однак, 19 червня 2024 року використовував трактор у власних цілях. Таким чином, судом встановлено, що між ТзОВ «Волинська ягідка» та ОСОБА_2 наявний укладений цивільно-правовий договір, склалися правовідносин замовника і виконавця за договору підряду, однак на час ДТП ОСОБА_2 самовільно взяв трактор для власних потреб та виїхав на проїзну частину, а не на виконання обов`язків виконавця за договором підряду, відтак ч.2 ст.1172 ЦК України не підлягає до застосування, доводи позивача щодо такого правового регулювання спору не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Вважає, що такі висновки суду не відповідають обставинам справи. Згідно пояснень водіїв тракторів, що належать ТзОВ «Волинська ягідка», відібраних у них на місці ДТП працівниками поліції, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вбачається, що вони є водіями ТзОВ «Волинська ягідка» та 19 червня 2024 року рухались колоною по трасі Шацьк-Любомиль. Під час руху колони ОСОБА_2 здійснив поворот на плантацію ТзОВ «Волинська ягідка», в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів. Крім того, згідно пояснень представника відповідача ТзОВ «Волинська ягідка» - Гірук О.А., трактор, яким керував ОСОБА_2 , належить товариству, але водій ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з ТзОВ, а керував цим транспортним засобом на підставі договору на виконання робіт ЦПХ №3 від 17 червня 2024 року. Відповідно до п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): косіння, дискування, розвезення хвої та інші роботи трактором марки «Lovol 504» на площі 32 га (реєстровий №89547АА) у період з 17 червня 2024 року до 30 червня 2024 року. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Даний факт вказує на передачу трактора ТзОВ «Волинська ягідка» водію ОСОБА_2 для виконання робіт згідно договору, самостійної організації виконання робіт, що підтверджує розпорядження ОСОБА_2 трактором на свій розсуд при виконанні робіт замовника. Вважає, що ОСОБА_2 19 червня 2024 року виконував умови договору на виконання робіт ЦПХ №3.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, підставність заперечень на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 19 червня 2024 року сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля марки «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та трактора марки «Lovol 504», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТзОВ «Волинська ягідка», під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок цієї ДТП вказані транспортні засоби отримали технічні пошкодження.

Постановою Шацького районного суду Волинської області від 24 липня 2024 року встановлено вину водія ОСОБА_2 у вчиненні даної ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження №22617 від 29 серпня 2024 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Skoda», пошкодженого внаслідок ДТП 19 червня 2024 року, в цінах на дату ДТП, становить 172 843,47 грн.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Витрати майнового характкру мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю та/або майну потерпілого.

Пунктом «а» ч.1 ст.41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 21.3 цього Закону, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно із п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надане визначення наземних транспортних засобів, згідно з яким- це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у п. 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Згідно із Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 9 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» коригуючий коефіцієнт для такого транспортного засобу як трактор не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід мати на увазі, що для цілей обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільців транспортних засобів у пункті 1.5 ст. 1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено визначення транспортних засобів. У зв?язку із цим, якщо шкоди завдано з вини особи, діяльність якої пов?язана з використанням іншого транспортного засобу (наприклад, гужової повозки, велосипеда) або механізму, що не належить до транспортних засобів (сільськогосподарські збиральні машини, косарки тощо), цивільно-правова відповідальність якої не підлягає обов?язковому страхуванню, шкода відшкодовується за загальними правилами, визначеними ЦК України.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов?язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов?язання.

Тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій транспортного засобу, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, та з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Законодавством передбачено, що володіння джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом є його експлуатація.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що заподіяна йому майнова шкода повинна бути відшкодована не лише винуватцем ДТП - ОСОБА_2 , а також ТзОВ «Волинська ягідка».

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків.

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків.

Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов?язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Правовий зв?язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Деліктні зобов?язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди - працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за ст. 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв?язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов?язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов?язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц, причинно-наслідковий зв?язок у цьому виді деліктних зобов?язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків.

Встановлено, що 17 червня 2024 року між ТзОВ «Волинська ягідка», як замовником, та ОСОБА_2 , як виконавцем, укладено договір на виконання робіт ЦПХ №3.

Відповідно до п.1.1 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): косіння, дискування, розвезення хвої та інші роботи трактором Lovol на площі 32 га (реєстровий №89547АА) у період з 17 червня 2024 року до 30 червня 2024 року. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов?язкове державне соціальне страхування у зв?язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Згідно довідки ТзОВ «Волинська ягідка» №98 від 12 листопада 2024 року ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Волинська ягідка».

З наданих суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області 23 жовтня 2024 року документів вбачається, що на час вчинення ДТП (19 червня 2024 року) ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Волинська ягідка».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Волинська ягідка», суд виходив з того, що між ТОВ «Волинська ягідка» та ОСОБА_2 відсутні трудові відносини, тому ч.1 ст.1172 ЦК України не підлягає до застосування.

За своїм змістом вказана трудова угода не є трудовим договором, а цивільно-правовою угодою, договором підряду.

Згідно із ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків; замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв?язку з виконанням трудових (службових) обов?язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов?язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Обов`язок відшкодування шкоди покладається на замовника робіт, при виконанні яких було потерпілому завдано збитки. За змістом положень ч.2 ст.1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 19 червня 2024 року, керуючи трактором марки «Lovol 504», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , діяв за завданням замовника на виконання обов`язків за договором підряду від 17 червня 2024 року; обґрунтовує цю позицію актом №1 службового розслідування ТзОВ «Волинська ягідка», який складений комісією в складі директора Гірук О.А., механіка ОСОБА_6 та головного бухгалтера ОСОБА_7 . З цього акта вбачається, що ОСОБА_2 , керуючи трактором марки «Lovol 504», використовував вказаний транспортний засіб в особистих цілях, а саме: роботи на власному полі, внесення гербіциду, що підтверджується поясненням ОСОБА_2 .

Згідно пояснень ОСОБА_2 від 27 листопада 2024 року він 19 червня 2024 року виконував роботи на ТзОВ «Волинська ягідка», згідно договору на виконання робіт ЦПХ №3 від 17 червня 2024 року, а саме: внесення гербіциду трактором марки «Lovol 504. Однак, з 13 год. по 15 год. 40 хв. 19 червня 2024 року використовував трактор у власних цілях.

Суд першої інстанції виходив з того, що між ТзОВ «Волинська ягідка» та ОСОБА_2 наявний укладений цивільно-правовий договір, склалися правовідносин замовника і виконавця за договором підряду, однак на час ДТП ОСОБА_2 самовільно взяв трактор для власних потреб та виїхав на проїзну частину, а не на виконання обов?язків виконавця за договором підряду, відтак ч.2 ст.1172 ЦК України не підлягає до застосування.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_2 на час вчинення ДТП не перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Волинська ягідка», а трактор використовував для власних потреб, тому ТзОВ «Волинська ягідка» не несе відповідальність згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1172 ЦК України, і, як наслідок, ТОВ «Волинська ягідка» є неналежним відповідачем у даній справі, тому у задоволенні вимог позивача до ТОВ «Волинська ягідка» належить відмовити.

Відповідно до 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , то відповідно до положень ст.1188 ЦК України, саме він зобов?язаний відшкодувати збитки, спричинені внаслідок вказаної ДТП: саме з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню збитки, завдані внаслідок ДТП, у розмірі 172 843,47 грн., а також понесені та підтверджені витрати на проведення експертизи у розмірі 7 000 грн. та 15 800 грн. витрат, пов`язаних з оплатою послуг евакуатора.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 172 843,47 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 7 000 грн. витрат на проведення експертизи та 15 800 грн. витрат на оплату послуг евакуатора.

У матеріалах справи наявні пояснення водіїв належних ТзОВ «Волинська ягідка» тракторів, відібрані на місці ДТП працівниками поліції. Водії ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 пояснили, що вони є водіями ТзОВ «Волинська ягідка» та 19 червня 2024 року рухались колоною по трасі Шацьк-Любомиль. Під час руху ОСОБА_2 здійснив поворот ліворуч на плантацію ТзОВ «Волинська ягідка», при чому сталася ДТП.

Згідно письмових пояснень представника ТзОВ «Волинська ягідка» - Гірук О.А. від 14 листопада 2024 року, трактор, яким керував ОСОБА_2 належить ТзОВ «Волинська ягідка», але водій ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з Товаристовом, а керував вказаним транспортним засобом на підставі договору на виконання робіт ЦПХ №3 від 17 червня 2024 року.

ОСОБА_2 та ТзОВ «Волинська ягідка» уклали цивільно-правовий договір, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): косіння, дискування, розвезення хвої та інші роботи трактором марки «Lovol 504 на площі 32 га у період з 17 по 30 червня 2024 року.

Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Зазначене вказує на передачу трактора його власником (ТзОВ «Волинська ягідка») водію ОСОБА_2 для виконання робіт для Товариства згідно договору.

Встановлено, що ОСОБА_2 19 червня 2024 року в 15 год. 40 хв. заїжджав вказаним трактором на територію ТзОВ «Волинська ягідка», рухаючись в колоні з трьох тракторів Товариства, тобто виконував умови договору на виконання робіт, передбачених договопром.

23 жовтня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області надано суду інформацію, з якої вбачається, що згідно відомостей з інформаційно-комунікаційної системи Пенсійного фонду України підсистема «СПОВ, ЕСВ: Місячна звітність» у звіті «Податковий розрахунок» за 3 квартал 2024 року наявна інформація про період трудових відносин ОСОБА_2 з ТзОВ «Волинська ягідка» з 8 липня до 27 вересня 2024 року.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду Украни від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з Товариством, на підставі чого шкода, завдана позивачу, підлягає стягненню з ТзОВ «Волинська ягідка».

Щодо заперечень ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включених до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Ухвали про поновлення процесуального строку на долучення доказів у цьому переліку немає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 353 ЦПК України). Цей припис, згідно з позицією Конституційного Суду України, належить розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом із рішенням суду (абз. 5 підпункту 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, складовою якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Апеляційний суд враховує, що ухвала про поновлення процесуального строку на долучення доказів не перешкоджає подальшому провадженню у справі (не є остаточним рішенням), а тому особа має право включити до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції заперечення на вказану ухвалу. Таке відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження питання, яке не перешкоджає подальшому провадженню у справі, є розумним обмеженням, покликаним перешкодити хаотичному руху справи, і є передбачуваним для заявника з огляду на зміст ст. 353 ЦПК України. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 668/8268/15-ц (провадження № 61-13155св20),

Встановлено, що 5 грудня 2024 року від представника відповідача ТзОВ «Волинська ягідка» - Гірук О.А. надійшли додаткові пояснення, у яких представник Товариства просила поновити строк на долучення доказів, через пропуск п`ятиденного строку для подання заперечень на відповідь на відзив, встановлений судом. 10 грудня 2024 року Залізничним районним судом м. Львова задоволено клопотання про поновлення ТзОВ «Волинська ягідка» процесуального строку на долучення доказів, поданих разом із запереченням від 5 грудня 2024 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 120, 126, 127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом або судом.Паво на вчинення процесуальної ді втрачається із закінченням встановленого строку. Документи, подані після закінчення процесуальних троків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України. Встановленй судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 127 ЦПК України).

Втановлено, що позовна заява прийнята судом до розгляду 7 жовтня 2024 року, про що постановлена відповідна ухвала (т.а.с.70-71). Судом постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження, а також роз`яснено учасникам справи положення ч.3 ст.279 ЦПК України, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу, обмежений першим судовим засіданням, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Ухвала одержана відповідачем - ТзОВ «Волинська ягідка»15 жовтня 2024 року (а.с.75).

13 листопада 2024 року ТзОВ «Волинська ягідка» до суду подано письмові пояснення (а.с.82), які ухвалою суду від 14 листопада 2024 року залишені без розгляду з мотивів, що заявником використаний спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством (а.с.83-84).

14 та 18 листопада 2024 року ТзОВ «Волинська ягідка» до суду подано заяву, яка містить письмові пояснення з додатками, та пояснення з додатками (а.с.86-87,95-100).

4 грудня 2024 року ТзОВ «Волинська ягідка» до суду подано додаткові письмові пояснення з додатками (а.с. 114-118).

5 грудня 2024 року до суду повторно подано додаткові письмові пояснення з додатками, у яких міститься клопотання про поновлення строку на подання письмових пояснень та додатків (а.с.119-125).

Ухвалою суду першої інстанції від 10 грудня 2024 року клопотання відповідача (ТзОВ «Волинська ягідка») задоволено. Постановлено поновити цьому відповідачу процесуальний строк на долучення доказів, поданих 5 грудня 2024 року (а.с.128). Ця ухвала не відповідає вимогам ч.2 ст.127 ЦПК України, у якій передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку. Судом першої інстанції прийнято з порушенням процесуального строку докази, якими мотивовано оскаржуване рішення, з чим погодитися не можна.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ТзОВ «Волинська ягідка в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2829,65 грн., який мав би бути сплачений при подачі апеляційної скарги. Позивач ОСОБА_8 звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 січня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська ягідка» (79016, м.Львів, вул. Декарта, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , державний реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 172 843,47 грн. (сто сімдесят дві тисячі вісімсот сорок три грн. 47 коп.) майнової шкоди та 15 800 (п?ятнадцять тисяч вісімсот грн.) витрат, понесених на оплату послуг евакуатора, всього: 188 643,47 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч шістсот сорок три грн. 47 коп.).

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська ягідка» (79016, м.Львів, вул. Декарта, 6, ) в дохід держави 2829,65 грн. (дві тисячі вісімсот двадцять дев?ять грн. 65коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 3 липня 2025 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ______________ Ю.Р. Мікуш_______________Р. В. Савуляк