Справа № 275/167/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,

представника позивача адвоката Штундюка О.А., відповідачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Кіщенко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Штундюк О.А. звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, відповідно до судового наказу від 02 серпня 2024 року, виданого Брусилівським районним судом Житомирської області (справа № 275/903/24), із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду з 31 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача зазначив, що на даний час визначений судом розмір аліментів ОСОБА_2 не має змоги сплачувати, оскільки стан його здоров`я погіршився, через що погіршився й його матеріальний стан. Так, ОСОБА_2 хворіє на туберкульоз і проходив лікування від зазначеної хвороби. Через вказану хворобу він визнаний інвалідом 3 групи та його протипоказана важна фізична праця та переохолодження. Вказав, що через хворобу ОСОБА_2 на має можливості в повному обсязі вести нормальний спосіб життя, працювати та отримувати дохід, достатній для сплати призначеного судом розміру аліментів. З огляду на вказане, просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на підставі судового наказу від 02.08.2024 року, виданого Брусилівським районним судом Житомирської області, на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісяця для утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 03.03.2025 року у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання.

Від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення з приводу позовних вимог ОСОБА_2 , за змістом яких вона позовні вимоги останнього не визнала через наступне. Так, вказала, що з позивачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30.06.2011 року до 15.07.2024 року, тобто 13 років. З позивачем вони мають спільних дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом шлюбу вони жили в будинку позивача, в якому спільно робили ремонти, придбали меблі, побутову техніку тощо. При цьому позивач зловживав алкогольними напоями, через що в них виникали скандали. В березні 2024 року позивач вигнав її разом з дітьми з будинку, знаючи, що власного житла вона не має. Після цього будь-якої участі в утриманні та вихованні дітей позивач не брав, через що відповідачка буда вимушена звернутись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Також на даний час вона вимушена орендувати житловий будинок у с-щі Брусилові, що стало додатковим тягарем на її бюджет. Вказала, що з вересня 2024 року позивач регулярно сплачує аліменти згідно судового наказу, що, на думку відповідачки, свідчить про те, що матеріальний стан позивача не погіршився та він має змогу сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, який не перевищує прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років. Просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 02.05.2025 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Штундюк О.А. позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просив суд задовольнити. Також пояснив, що ОСОБА_2 на даний час отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю у розмірі 2 361 грн., тоді як розмір аліментів, який він має сплачувати, становить 4 270 грн., тобто позивачу не вистачає коштів сплачувати аліменти в такому розмірі. До цього часу сплачувати аліменти позивачу допомагав батько, який є пенсіонером за віком, зі своєї пенсії. Працювати позивач за станом здоров`я не може, через що не має можливості отримувати будь-який додатковий дохід.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кіщенко І.П. позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали з підстав, зазначених у письмових поясненнях на позовну заяву. Також відповідачка ОСОБА_1 додатково пояснила, що туберкульозом в закритій формі ОСОБА_2 захворів ще восени 2023 року, коли вони перебували в шлюбі. У кінці 2023 року на початку 2024 року він походив лікування на стаціонарі, потім лікувався дома. Вона ж за стягненням з нього аліментів звернулась значно пізніше. Також вказала, що позивач ОСОБА_2 ніколи офіційно не працював, завжди, як і зараз, підробляв і підробляє неофіційно, на даний час у місті Києві, де мешкає його старша дочка, тобто має дохід, щоб сплачувати аліменти. Зазначила, що сама вона також у 2015 році хворіла на туберкульоз в закритій формі і після лікування це їй не заважало працювати, як і не заважає на даний час працювати позивачу. Також вказала, що крім аліментів жодної допомоги дітям позивач не надає, майже з ними не спілкується. При цьому щоб належним чином утримувати їх спільних з позивачем дітей, яким 16 та 14 років, забезпечувати їх житлом та харчуванням, а також задовольняти їх мінімальні потреби вона вимушена дуже багато працювати, незважаючи на власний стан здоров`я.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що є рідною сестрою відповідачки у справі ОСОБА_1 . Вказала, що її сестра перебувала у шлюбі з позивачем ОСОБА_2 , мешкала в його будинку. ОСОБА_2 зловживав алкогольними напоями, бив сестру, а в березні 2024 року він взагалі вигнав її сестру з дітьми з будинку, та сестра була вимушена жити в неї, поки не винайняла власне житло. Вказала, що ОСОБА_2 дійсно хворів, але це було восени 2023 року. При цьому за ним доглядала її сестра, купували ліки. Вказала, що ОСОБА_2 завжди працював неофіційно.

Суд, вислухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши подані сторонами письмові докази, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, встановлено, що судовим наказом від 02 серпня 2024 року, виданим Брусилівським районним судом Житомирської області (справа № 275/903/24), із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду з 31 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Згідно довідки № 17035 від 21.03.2025 року, виданої начальником Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 з вересня 2024 року по лютий 2025 року щомісячно отримувала аліменти з ОСОБА_2 у розмірі 4 270 грн. (а.с. 33).

Також з виписки № 301 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого судом встановлено, що ОСОБА_2 з 07 грудня 2023 року по 10 січня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний протитуберкульозний диспансер» Житомирської обласної ради з діагнозом: А15,0 ВДТБ легень, гортані, тубендобронхіт (а.с. 10). З зазначеної виписки випливає, що ОСОБА_2 мав тубконтакт з дружиною ОСОБА_1 , яка хворіла на туберкульоз з 2015-2016 роках, вилікувалась. Крім того в анамнезі зазначено зловживання ОСОБА_2 алкоголем. Також з виписки вбачається, що хворий з покращенням виписаний на амбулаторне лікування під контролем сімейного лікаря.

З довідки № 29 від 09.09.2024 року, виданої сімейним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Брусилівської селищної ради, ОСОБА_2 з 07.12.2023 по 04.06.2024 перебував на лікуванні з приводу діагнозу: А15,0 ВДТБ легень, гортані, тубендобронхіт (а.с 12).

Також судом з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 663674, виданої 08.09.2024 року, встановлено, що ОСОБА_2 з 23.08.2024 року до 01 вересня 2026 року встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 6).

Згідно довідки № 34 від 12.02.2025 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2 відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» перебуває на обліку та отримує державну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю з 23.08.2024 року в розмірі 2 361 грн. щомісячно (а.с. 9).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 935 ОСОБА_2 до 18.09.2026 року протипоказана важка фізична праця, переохолодження (а.с. 11).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина 3 вказаної статті визначає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він захворів на туберкульоз, через що на даний час він не працює.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

При цьому за висновками Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Отже, з урахуванням викладеного позивач має не лише зазначити про зміну після призначення аліментів матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про значну зміну свого матеріального становища, однак суду не надано жодного належного доказу, який би підтверджував суттєву зміну у зв`язку зі зміною стану здоров`я матеріального стану позивача ОСОБА_2 , який би впливав на змогу останнього сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Так, як встановлено судом, захворів та проходив лікування позивач значно раніше (грудень 2023 - червень 2024), ніж з нього було стягнуті аліменти за судовим наказом (серпень 2024), який ОСОБА_2 не оскаржував. Сплачувати аліменти ОСОБА_2 почав з вересня 2024 року, тобто вже після призначення йому групи інвалідності у серпні 2024 року.

Як зазначала відповідачка ОСОБА_1 , позивач не мав офіційного заробітку на момент винесення судового наказу про стягнення аліментів, втім, аліменти сплачував. При цьому на даний час позивач також отримує державну допомогу як особа з інвалідністю, яку не отримував при винесенні судового наказу, що також не свідчить про погіршення його матеріального становища.

Суд критично ставиться до пояснень представника позивача щодо сплати аліментів за рахунок пенсії батька позивача, оскільки такі доводи жодним доказом не підтверджені. При цьому квитанція про сплату аліментів у березні 2025 року, здійснену ОСОБА_8 від імені ОСОБА_2 , не підтверджує, за чиї саме кошти було зроблено цей платіж (а.с. 42).

Та обставина, що ОСОБА_2 за станом здоров`я протипоказана важка фізична праця, переохолодження, не свідчить, що йому взагалі заборонено працювати та, на думку суду, не перешкоджає йому виконувати іншу роботу, не пов`язану з даними чинниками.

Крім того, ОСОБА_2 в своєму позові фактично просить змінити спосіб стягнення з нього аліментів з частки від його доходу, як встановлено в судовому наказі, на тверду грошову суму.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому відповідачка ОСОБА_1 як одержувач аліментів на дітей заперечувала щодо зміни способу їх стягнення.

Отже, суд вважає, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження суттєвого погіршення свого матеріального стану після призначення йому аліментів.

Визначений судовим наказом Брусилівського районного суду Житомирської області від 03.08.2024року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має інвалідність та через це не працює, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу з відповідачкою ОСОБА_1 та суперечитиме її інтересам.

При визначенні розміру аліментів суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

На підставі ст.ст. 182, 192 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення постановлено суддею у нарадчій кімнаті.

СУДДЯ О.С. Данилюк