Справа № 346/272/25
Провадження № 2/346/838/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Урбанович І.Д.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Репала О.О.

представника відповідача адвоката Бежука С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач, з урахуванням їх уточнення, обґрунтовує тим, що 07.10.2024 року близько 11:45 год. він керував велосипедом та рухався по вул. Мазепи в м. Коломия Івано-Франківської області, у напрямку центральної частини міста та, переконавшись у безпечності руху і відсутності перешкод, завчасно показав лівою рукою про зміну напрямку руху, але при повороті ліворуч відчув удар ззаду від автомобіля марки Volkswagen Golf , що рухався в попутному напрямку. Вважає, що водій вказаного автомобіля ОСОБА_2 допустив порушення ПДР України, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого вчинив на нього наїзд. Постановою Коломийського Коломийського міськрайонного суду від 27.11.2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо позивача закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що внаслідок зіткнення з джерелом підвищеної небезпеки він отримав тілесні ушкодження, що підтверджується випискою з КНП Коломийська ЦРЛ , та фотографіями, зробленими в лікарні. Крім цього, ним понесено матеріальні витрати на придбання ліків у розмірі 1 868 грн., про що вказано у відповідних фіскальних чеках. Вважає, що відповідач як власник автомобіля, який став учасником ДТП 07.10.2024 року, повинен відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки. Більше того, позивач провів у лікарні тривалий час, зазнав душевного дискомфорту, переживань, страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, зниження творчої активності і погіршення її результатів, втрату чи марнування часу, ускладнення ділової чи політичної кар`єри та інші негативні наслідки у сфері особистого і суспільного життя, що стались внаслідок незаконних дій чи бездіяльності фізичних чи юридичних осіб. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 1 868 грн. майнової шкоди та 150 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Його представник, адвокат Репало О.О. в судовому позовні вимоги підтримав та просить ці вимоги задовольнити, оскільки позивачу внаслідок ДТП завдано фізичної та моральної шкоди, а інших осіб, окрім відповідача, на місці події не було і останній, як володілець джерела підвищеної небезпеки, має відшкодувати позивачу завдану шкоду.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Його представник, адвокат Бежук С.М. позовні вимоги заперечив, оскільки належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність вини відповідача, а також причинно-наслідкового зв`язку його дій з травмами позивача, останнім не надано. Протокол щодо події, яка мала місце 07.10.2024 року, складено працівниками поліції лише щодо позивача і постановою суду від 27.11.2024 року, в якій не вказано про спричинення позивачу тілесних ушкоджень, провадження у справі закрито, оскільки при складанні протоколу були допущені процесуальні помилки, а не через відсутність його вини. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 17.07.2025 року з дня закінчення розгляду справи 08.07.2025 року.

Суд, заслухавши пояснення вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.11.2024 року (справа № 346/5562/24), провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрите у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В постанові зазначено, що 07.10.2024 року близько 11:45 год. в м.Коломия, по вул. Мазепи, 93, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , керуючи велосипедом, при зміні напрямку руху, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Golf , номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків ( а.с. 8-9 ).

Відповідно до виписки № 852 ОСОБА_1 з 07.10.2024 року по 16.10.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Коломийська ЦРЛ» з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, сідниці, попереку, лівої нижньої кінцівки, в період якого йому було призначено медичні препарати (а.с. 5).

Згідно з наданими фотознімками, на них зображено позивача із наявними тілесними ушкодженнями ( а.с. 64 ).

Позивачем на підтвердження розміру майнової шкоди (витрат на лікування) долучено копії фіскальних чеків на загальну суму 1 867,87 грн. (а.с.10), в яких частково відсутні назви придбаних товарів, а лише зазначена сума (вартість).

Відповідно до листа Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України №20516-2025 від 07.02.2025 року, Коломийським РВП ГУНП в Івано-Франківській області проведено службове розслідування за результатами розгляду звернення позивача, згідно з яким поліцейського ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності ( а.с. 63 ).

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що за загальним правилом у деліктних правовідносинах шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У постанові КЦС ВС від 11.10.2023 року в справі № 466/9872/21 міститься висновок про те, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто частина перша статті 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Для відшкодування як майнової, так і моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами (аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року в справі № 197/1330/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених вимог закону можна дійти висновку про те, що позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій відповідача, так і докази спричинення йому майнової та моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями заподіювача та спричиненою шкодою.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, що викладені в позовній заяві, зокрема, не доведено вчинення саме відповідачем відносно нього протиправних дій, наявність в його діях вини, безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між його діями та шкодою, що є обов`язковою умовою настання цивільно-правової відповідальності. Сама по собі наявність постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, на яку він посилається, фото світлин зображення тілесних ушкоджень та виписки з медичного закладу, не є доказом вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання йому відповідачем шкоди як особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки. Долучення відповіді за його зверненням щодо притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності не свідчить про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодування заявленого позивачем розміру як майнової так і моральної шкоди. У справі відсутні вирок суду, постанова чи ухвала, якими б було встановлено протиправні дії відповідача відносно позивача та які б мали для суду преюдиційне значення.

Отже, стороною позивача не доведено факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, умови та підстави покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування майнової та моральної шкоди, про яку заявлено позивачем у позові, а саме: протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між цими діями та спричиненою позивачу шкодою, наявність його вини, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України та, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 17 липня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.