Провадження № 2/484/971/25
Справа № 484/1857/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 Первомайський міськрайоний суд Миколаївської області в складі головуючого судді - Шикері І.А., за участю секретаря судових засідань - Туркалової І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) учасників справи, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19.09.2018 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту № 501067413, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» надало відповідачу кредит, в сумі 40250 грн., строком на 48 місяців, на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 17,99 %. Вказаний договір було укладено в електронній формі, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». АТ «Альфа банк» виконав умови кредитного договору, а відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, в свою чергу відповідач не виконав умови кредитного договору і станом на 23.02.2021 має заборгованість за кредитом, в сумі 54214,42 грн., з яких: тіло кредиту становить 29858,49 грн., а відсотки за користування кредитом становлять 22755,93 грн.

22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, відповідно до якого, ТОВ «ФК ФОРТ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним 19.09.2018 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

В подальшому, 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 19.09.2018, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, у розмірі 54214,42 грн., з яких: тіло кредиту становить 29858,49 грн., а відсотки за користування кредитом становлять 22755,93 грн.

Представник позивача в судовому засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач та його представник - адвокат Окольчишина І.М. в судове засідання не з`явились, проте представник відповідача направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, а також відзив, у якому заперечуючи проти позову зазначила, що відповідач частково погоджується з позовними вимогами, в сумі 24496,92 грн., зазначаючи проте, що позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого станом на 22.02.2021 позичальник мав заборгованість у розмірі 54214,42грн., яка складається з: за кредитом9858,43 грн; по відсотках7196,43 грн; по комісії 15559,50 грн., по штрафам 1600 грн. При цьому із вказаного розрахунку видно, що первісним кредитором нараховувалась комісія за обслуговування кредиту у загальному розмірі 28117,50 грн. та неустойка (штраф) у загальному розмірі 1600 грн. Проте, положення Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкети-заяви про акцент публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб не містять умов кредитного договору щодо порядку та розміру нарахування комісії та неустойки. Таким чином, рахує, що кошти у загальному розмірі 29717,50 грн (28117,50 комісії за обслуговування кредиту та 1600 грн. штрафу) безпідставно нараховано Відповідачу. З огляду на наведене, Відповідач погоджується з заборгованістю за кредитним договором у розмірі 24496,92 грн (40250,00 грн. тіло кредиту + 14124,92 грн. нараховані відсотки за користування кредитом - 10391,51 грн. сплачене відповідачем тіло кредиту 6928,49 грн. сплачені відповідачем відсотки за користування кредитом 12558,00 грн. сплачена відповідачем комісія за обслуговування кредиту= 24496,92 грн. Також, адвокат просила відмовити у стягнення витрат на професійну правову допомогу, посилаючись на те, що заявлена позивачем сума не відповідає критеріям обгрунтованості та розумної необхідності.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив твердження аналогічні тим, що містяться у позові та зауважив, що нарахування комісії є правом позивача, яке передбачене Законом, а заявлені витрати на професійну правову допомогу, представник вважав доведеними та обгрунтованими.

Суд дослідивши заяви сторін по суті справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.09.2018 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту № 501067413, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» надало відповідачу кредит, в сумі 40250 грн., строком на 48 місяців, на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 17,99 %. Вказаний договір було укладено в електронній формі, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». АТ «Альфа банк» виконав умови кредитного договору, а відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 23.02.2021, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом, в сумі 54214,42 грн., з яких: тіло кредиту становить 29858,49 грн., а відсотки за користування кредитом становлять 22755,93 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: "за приписами частини першої статті 517ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

22.02.2021 АТ «Альфа-Банк», відповідно до договору факторингу № 1, передало (відступило) ТОВ «ФК ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ФОРТ» прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, зазначених у додатку № 1-1 до договору, в т.ч. і до ОСОБА_1 за договором № 501067413.

В подальшому, 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК ФОРТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК ФОРТ» права вимоги до боржників, зазначених у додатку № 1-1 до договору.

Згідно додатку № 1-1 до договору факторингу, виписки з додатку, право вимоги за кредитним договором № 501067413 від 19.09.2018, де позичальником є ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Пунктом 2.2 договору факторингу визначено, що право вимоги яке відступається, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Факт виконання умов договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, підтверджується складеним того ж дня актом приймання-передачі реєстру боржників та платіжним дорученням № 129 від 23.02.2021, за яким TOB «ФК «Еліт Фінанс» перераховано на рахунок ТОВ «ФК ФОРТ» кошти.

За таких обставин, суд вважає, що умови договору факторингу та проведення розрахунків між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» з чітким визначенням обсягів набутих позивачем прав до чітко визначених боржників у додатку № 1-1 до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021,яким, зокрема, є відповідач, свідчить про набуття позивачем права вимоги за цим позовом, в силу статей 512, 514 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від18червня 2003року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

До позовної заяви позивач надав виписку по рахунку ОСОБА_1 , за період з 19.09.2018 по 19.02.2021, з якої вбачається надання відповідачу кредиту, рух коштів по рахунку, а також наявність та розмір заборгованості.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність забогованості відповідача.

Доказів на спростування заборгованості відповідача, а саме свого розрахунку заборгованості, ані відповідача, ані його представник суду не надали.

Посилання представника відповідача на неправомірне нарахування комісії суд відхиляє, адже таке, в розумінні вимог ЗУ «Про споживче кредтування», є правом банку.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Відповідно до частин 1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до частин 1, 2ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання юридичних допомоги №03-07/24 від 03.07.2024, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, платіжну інструкцію № 4955 від 01.10.2024 на суму 9200 грн.

Отже, позивачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у передбаченому ЦПК порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь 9200 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.12,13,76,77,80,81,89,141,258,259,263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 501067413 від 19.09.2018, у розмірі 54214 (п`ятдесяти чотирьох тисяч двохсот чотирнадцяти) грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрати по сплаті судового збору, у розмірі 3028 (трьох тисяч двадцяти восьми) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 9200 (дев`яти тисяч двохсот) грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.07.2025.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , адреса місцезнаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, 03035.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Окольчишина Ірина Михайлівна, вул. Дніпровська, 1, м. Первомайськ Миколаївської області.

СУДДЯ: І.А.ШИКЕРЯ