Єдиний унікальний номер: 379/943/25
Провадження № 2/379/406/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Невгада О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

27.05.2025 позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 23.12.2020 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб. Сімейне життя з відповідачкою не склалося і рішенням Таращанського районного суду Київської області за його позовом 27.11.2024 шлюб було розірвано. Від цього шлюбу вони з відповідачкою мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Таращанського районного суду Київської області від 27.02.2025 з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частин всіх видів його доходів. Цей судовий наказ не був пред`явлений стягувачкою до примусового виконання та виконавче провадження не відкривалося. Водночас, відповідачка 20.03.2025 забрала свої речі, покинула дітей та стала проживати в м. Києві. 28.01.2025 відповідачка була знята з реєстрації місця проживання за його адресою, а саме буд. АДРЕСА_1 , який належить останньому на праві особистої власності. На даний час діти проживають з ним та перебувають на його утриманні. Відповідачка самоусунулася від матеріального утримання дітей та спілкування з ними. З огляду на те, що з 20.03.2025 діти фактично проживають разом з ним у його будинку, де і зареєстроване їхнє місце проживання, він працює у ФОП ОСОБА_5 на посаді водія і отримує мінімальну заробітну плату це дає підстави для його звільнення від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання дітей та стягнення з останньої аліментів на його користь на утримання обох дітей. На підставі цього позивач просив суд припинити з 20.03.2025 року стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що визначені на підставі судового наказу Таращанського районного суду Київської області від 27 лютого 2025 року у справі ЄУН 379/337/25. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути судові витрати по справі.

06.06.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указаний позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 30.06.2025 (а.с.27, 28).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. 30.06.2025 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.36).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с.33). 30.06.2025 відповідачка подала до суду «відзив на позовну заяву», в якому просить провести судове засідання без її участі, позовну заяву ОСОБА_1 просить задовольнити в повному обсязі (а.с.34).

У частині 1 статті 206 ЦПК України закріплено право позивача відмовитися від позову, а відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК).

За положенням ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин.

Суд установив, що з 23.12.2020 позивач ОСОБА_1 і відповідачка ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

27.11.2024 рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі ЄУН 379/1354/24 шлюб між ними було розірвано (а.с.10).

Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с.8, 9).

Судовим наказом Таращанського районного суду Київської області від 27 лютого 2025 року у справі ЄУН 379/337/25 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: ( НОМЕР_3 ), зареєстрованого по АДРЕСА_1 , стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на утримання малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2025 до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.11 та на звороті).

Суд також установив, що малолітні діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та фактично проживають з позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок на праві приватної власності належить одноособово ОСОБА_1 , що вбачається з копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 231 від 28.01.2025, копії акту № 1 про реєстрацію і проживання громадян від 28.04.2025 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217796420 від 27.07.2020 (а.с.12-14).

З матеріалів справи також установлено, що ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_5 водієм, що підтверджується копією довідки № 3 від 24.04.2025 (а.с.15).

Інших доказів матеріали справи не містять та суду не надано.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав та визнання відповідачкою позовних вимог, доходить висновку, що порушене право позивача має бути захищено шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь матері аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, так як діти почали проживати з батьком.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.03.2025 року постійно проживають з позивачем та фактично перебувають на його утриманні, то суд вважає за необхідне припинити стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину на утримання їх спільних дітей.

Щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей, то суд доходить таких висновків.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачкою про добровільну сплату аліментів на утримання дітей відсутня та відповідачка не заперечує щодо задоволення позову в цій частині, суд доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхніх дітей.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідачки на користь позивача, суд враховує стан здоров`я дітей та відповідачки, відсутність будь-яких відомостей про наявність у них захворювань, наявність у відповідачки на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачкою повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідачки у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Враховуючи наведені обставини, суд висновує про часткове задоволення позову.

При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 21.05.2025 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про момент припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду.

Разом з тим, суд враховує, що у цій справі одночасно з вимогою про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки, суд розглядає вимогу про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача, які, як вказано вище, підлягають стягненню від дня пред`явлення позову, тобто з 21.05.2025 року.

Таким чином, дотримання рекомендацій, наведених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року призведе до ситуації, в якій з 21.05.2025 року до дня набрання законної сили рішенням суду у кожного з батьків (позивача та відповідачки) буде існувати обов`язок сплачувати аліменти на користь іншого з батьків на утримання їх спільних дітей, що може спричинити негативні наслідки для інтересів дітей, оскільки ч. 1 ст. 601 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

За таких умов суд вважає за можливе відступити від рекомендацій наведених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року та припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 від дня пред`явлення позову з 21.05.2025. В такому разі обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти припиниться одночасно з виникненням аналогічного обов`язку у ОСОБА_2 , що забезпечить дотримання інтересів їх спільних дітей та їх права на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки за першу вимогу немайнового характеру позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (а.с.1), та позовні вимоги визнані відповідачкою до початку розгляду справи по суті, - позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн. Решта судових витрат у розмірі 605,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідачки.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 75-77, 79, 80, 84, 180-183 Сімейного кодексу України, статями 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 206, 223, 258, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: ( НОМЕР_3 ), зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на утримання малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, які стягуються відповідно до судового наказу Таращанського районного суду Київської області від 27 лютого 2025 року у справі ЄУН 379/337/25 з 21.05.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2025 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Зобов`язати ГУ Державної казначейської служби України у Київській області (Таращанська міс.) повернути ОСОБА_1 50 відсотків суми сплаченого ним за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 21.05.2025 судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 30 червня 2025 року.

Суддя Таращанського районного суду

Київської області Олександр НЕВГАД