КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 824/67/25
Провадження № 22-ск/824/32/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., за участю секретаря судового засідання Череп Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Лампочка» про скасування рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України від 31 березня 2025 року у складі одноосібного арбітра - Миколи Селівона у справі № 1/2024 за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (Україна, 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Флотська, 28, ідентифікаційний код: 01125821) до товариства з обмеженою відповідальністю «Лампочка» (Україна, 61045, м. Харків, вул. Яроша Отакара, 9-а, офіс 5/1, ідентифікаційний код: 35749786) про стягнення демереджу, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних, а також витрат зі сплати арбітражного збору,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Лампочка» в особі представника - адвоката Музичко Р.В. звернулося доапеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу (Україна, 01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 33)із вказаною вище заявою, обґрунтовуючи її тим, що 31 березня 2025 року Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (далі - МАК при ТПП України)було ухвалено рішення у справі № 1/2024 про стягнення з ТОВ «Лампочка» на користь приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Українське Дунайське пароплавство» 3 541 560,35 грн демереджу, 874 760,38 грн пені, 194 998,31 грн інфляційних нарахувань, 143 676,17 грн 3 % річних та 269 585,23 грн на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 5 024 580, 44 грн.

У спірних правовідносинах позов був поданий з тих підстав, що відповідач порушив зобов`язання за укладеними сторонами договорами (букінг-нотами) на перевезення вантажу № КFО/220523-216 від 23 травня 2022 року, № КFО/220531-250 від 31 травня 2022 року, № КFО/220621-320 від 21 червня 2022 року, № КFО/220627-336 від 27 червня 2022 року та № КFО/220629-355 від 29 червня 2022 року щодо сплати демереджу в установлені строки, у зв`язку з чим позивач заявив вимогу про стягнення з нього заборгованості по оплаті демереджу в примусовому порядку.

Відповідач заперечував проти позову, у тому числі у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог, які виникають з договорів перевезення вантажу, посилаючись при цьому на те, що сторони обрали правом, що регулює укладені між ними договори, матеріальне право України та міжнародну угоду під назвою Братиславські угоди (Угода про загальні умови перевезення вантажів в міжнародних сполученнях по р. Дунай 1989 року), пунктом 4 та пунктом 4.5 статті 16 розділу II якої визначено, що строк позовної давності по всім претензіям учасників перевезення та третіх осіб, що випливають з договору перевезення, встановлюється в один рік. Цей строк обчислюється з дня виникнення права на позов.

Частина перша статті 24 Будапештської конвенції (ратифікована Законом України № 1229-VII від 17 квітня 2014 року) і стаття 388 Кодексу торговельного мореплавства України також передбачають річний строк позовної давності для подання позову, але встановлюють різні точки відліку для перебігу позовної давності.

Між тим, МАК при ТПП України в оскаржуваному рішенні хоча частково й погодилась з доводами відповідача, що перебіг позовної давності за вимогами позивача розпочався з дня, коли вантаж був зданий або повинен був бути зданий вантажоодержувачу, тобто з дня завершення вивантаження барж за спірними букінг-нотами у порту Русе, Болгарія (червень - серпень 2022 року), однак з посиланням на пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дійшла висновку, що позовна давність за вимогами позивача про стягнення демереджу, пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних, встановлена частиною першою статті 24 Будапештської конвенції про договір перевезення вантажів внутрішніми водними шляхами (КПВВ), не спливла, оскільки її перебіг за вимогами позивача призупинений, адже розпочався у червні - серпні 2022 року, тобто після введення в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, а позовна заява подана позивачем до міжнародного комерційного арбітражу 21 червня 2024 року під час дії воєнного стану, який триває на день розгляду справи.

Заявник вважає, що у цьому разі МАК при ТПП України допустила неправильне застосування пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України та не застосувала до спірних правовідносин частину першу статті 388 Кодексу торговельного мореплавства України, тому прийняте арбітражне рішення від 31 березня 2025 року суперечить публічному порядку України, що відповідно до вимог частини другої статті 459 ЦПК України є підставою для його скасування.

Неправильне застосування арбітражною комісією зазначених матеріальних норм щодо строку позовної давності у спірних правовідносинах, на думку заявника, призвело до грубого порушення основних принципів справедливості, правової визначеності, доступу до правосуддя та рівності сторін, оскільки оспорюване рішення постановлено всупереч основоположним принципам правової системи, що мають вирішальне значення для забезпечення правової, політичної, соціальної та економічної безпеки держави, а також гарантії справедливості та верховенства права, тобто порушення публічного порядку України.

Крім того зазначає, що при вирішені спору арбітражною комісією були допущені помилки в нарахуваннях, оскільки не враховано той факт, що нотіс про готовність баржі УДП-С-444 було вперше надано відповідачу лише під час отримання позовної заяви, про що зазначалось у відзиві на позовну заяву та неодноразово озвучено під час усних слухань. Жодних доказів задля спростування цього факту позивачем не надавалося. Таким чином обов`язок щодо сплати був відсутній до подання позовної заяви з причин відсутності нотісу про готовність підстав нарахування пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних за рахунком № 31289/22 від 21 жовтня 2022 року.

За наведених обставин заявник вважає, що сума позовних вимог складає 4 736 179,92 грн (3 541 560,35 грн демереджу + 862 637,62 грн пені за виключенням рахунку № 31289/22 + 192 295,92 грн інфляційних нарахувань + 141 685,03 3% річних за виключенням рахунку № 31289/22), що становить 93,67 % від суми заявлених позовних вимог. У висновку сума відшкодування арбітражного збору мала б бути 268 524,55 грн (286 670,81 грн х 93,67 %).

ТОВ «Лампочка» просить суд скасувати рішення МАК при ТПП Українивід 31 березня 2025 року у справі № 1/2024 та стягнути з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» понесені судові витрати.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року відкрито провадження у справі, за клопотанням заявника витребувано у МАК при ТПП Україниматеріали арбітражної справи № 1/2024 та роз`яснено право учасників арбітражного розгляду подати заперечення (пояснення) на вказану заяву протягом десяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

В установлений судом строк такі заперечення на заяву про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу до апеляційного суду не надійшли.

11 червня 2025 року до Київського апеляційного суду від МАК при ТПП Українинадійшли матеріали арбітражної справи № 1/2024.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року справу за заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням її учасників.

В судовому засіданні представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» - Вишневська Г.В. заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на її необґрунтованість, просила залишити рішення міжнародного комерційного арбітражу без змін.

ТОВ «Лампочка» явку свого уповноваженого представника в судове засіданняне забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене завчасно і належним чином шляхом отримання судової повістки в електронному кабінеті користувача ЄСІТС - адвоката Музичко Р.В., тому суд дійшов висновку, що неявка представника заявника у призначене судове засіданнявідповідно до вимог частини другої статті 457 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника учасника арбітражного розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши заявлені вимоги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів арбітражної справи № 1/2024, що 31 березня 2025 року МАК при ТПП України у складі одноосібного арбітра - Миколи Селівона розглянула справуза позовом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» до ТОВ «Лампочка» про стягнення демереджу, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних, а також витрат зі сплати арбітражного збору.

Правовою підставою для розгляду вказаної справи у МАК при ТПП України були ідентичні за змістом арбітражні застереження, що містяться у букінг-нотах на перевезення вантажу № КFО/220523-216 від 23 травня 2022 року, № КFО/220531-250 від 31 травня 2022 року, № КFО/220621-320 від 21 червня 2022 року, № КFО/220627-336 від 27 червня 2022 року та № КFО/220629-355 від 29 червня 2022 року, укладених між ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» (перевізник) до ТОВ «Лампочка» (фрахтувальник).

Відповідно до розділу «Арбітраж» зазначених угод на перевезення вантажу усі спори, що виникають та пов`язані з цими контрактами, вирішуються шляхом переговорів. Усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цих букінг-нот, підлягають вирішенню у Морській арбітражній комісії при Торгово-промисловій палаті України згідно з її Регламентом. Правом, яке регулює ці договори, є матеріальне право України та Братиславські угоди. Арбітражна комісія складається з одного арбітра, голови Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України. Мовою арбітражного розгляду є українська.

За результатом арбітражного розгляду вищевказаної справи № 1/2024 МАК при ТПП України ухвалила рішення від 31 березня 2025 року, яким стягнула з ТОВ «Лампочка» на користь ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» 3 541 560,35 грн демереджу, 874 760,38 грн пені, 194 998,31 грн інфляційних нарахувань, 143 676,17 грн 3 % річних та 269 585,23 грн на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 5 024 580,44 грн.

У пункті 80 рішення від 31 березня 2025 року МАК при ТПП України, розглядаючи заяву відповідача про сплив позовної давності щодо вимог позивача та проаналізувавши положення статей 256, 267, пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, частини першої статті 24 Будапештської конвенції про договір перевезення вантажів внутрішніми водними шляхами (КПВВ), яку Україна ратифікувала 17 квітня 2014 року, статтю 388 Кодексу торговельного мореплавства України, пункт 4.5 статті 16 розділу II Братиславських угод, дійшов наступного висновку.

Враховуючи, що відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» правила міжнародного договору України, який набрав чинності в установленому порядку, превалюють над правилами, передбаченими у відповідному акті законодавства України, Арбітражна комісія вважає, що при встановленні питань, якою є точка відліку для перебігу позовної давності і чи спливла позовна давність за вимогами позивача, слід керуватися передусім положеннями міжнародного договору України, яким є Будапештська конвенція про договір перевезення вантажів внутрішніми водними шляхами (КПВВ), стосовно застосування якої до спірних правовідносин спору між сторонами немає

Згідно з частиною першою статті 24 Будапештської конвенції будь-які позови, пов`язані з договором, положення якого регулюються цією Конвенцією, обмежуються строком позовної давності в один рік, починаючи з того дня, коли вантаж був зданий або повинен був бути зданий вантажоодержувачу.

Отже, перебіг позовної давності за вимогами позивача розпочався з дня, коли вантаж був зданий або повинен був бути зданий вантажоодержувачу, тобто з дня завершення вивантаження барж за спірними букінг-нотами у порту Русе, Болгарія (згідно з Statements of Facts).

Частиною третьою статті 24 Будапештської конвенції про договір перевезення вантажів внутрішніми водними шляхами (КПВВ) передбачено, що призупинення й переривання перебігу строку позовної давності регулюються законодавством держави, що застосовується до договору перевезення, тобто у даному випадку - законодавством України.

Кодекс торговельного мореплавства України, на який посилається відповідач як на спеціальну норму, що встановлює строк позовної давності за вимогами позивача по сплаті демереджу (пункт 4 частини другої статті 388), питання зупинення строку позовної давності щодо вимог, які випливають з договору перевезення, в тому числі і щодо плати за простій судна, не врегульовує. Цим Кодексом передбачене зупинення строку позовної давності лише за вимогами, пов`язаними із наслідками загальної аварії (стаття 392). У такому випадку, за відсутності спеціальної норми, слід керуватися загальною нормою, яка міститься у ЦК України, що регулює майнові відносини між особами (фізичними та юридичними), в тому числі і ті, що виникають з договорів перевезення.

Такий висновок відповідає положенням статті 391 Кодексу торговельного мореплавства України, яка прямо відсилає до положень цивільного законодавства України як загальної норми, визначаючи, що до вимог, для яких строки позовної давності цим Кодексом не передбачені, застосовуються загальні строки позовної давності, встановлені цивільним законодавством України.

Відповідно до пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи, що перебіг позовної давності за вимогами позивача розпочався у червні-серпні 2022 року, тобто після введення в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, а позовна заява подана позивачем до МАК при ТПП України 21 червня 2024 року, коли в Україні воєнний стан, введений вищевказаним Указом Президента України діяв (і триває на день розгляду справи), перебіг строку позовної давності за вимогами позивача призупинений, а отже позовна давність за вимогами позивача про стягнення демереджу, пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних, встановлена частиною першою статті 24 Будапештської конвенції про договір перевезення вантажів внутрішніми водними шляхами (КПВВ)), не спливла.

За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 541 560,35 грн демереджу визнані Арбітражною комісією обґрунтованими, заявленими в межах позовної давності і підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої, другої, четвертої статті 454 ЦПК України сторони мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу. Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оспорено в порядку, передбаченому цим розділом, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу (частина третя статті 457 ЦПК України).

Частиною першою статті 459 ЦПК України передбачено, що рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до частини другої статті 459 ЦПК України, яка узгоджується із частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо:

1) сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або

б) її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або

2) суд визначить, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Тлумачення статті 459 ЦПК України свідчить, що тягар доведення наявності підстав для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування такого рішення.

Державні суди і міжнародний комерційний арбітраж як юрисдикційні форми захисту цивільних прав є незалежними один від одного. Передумовою цього є визнання обов`язковості арбітражної угоди (стаття 3 Нью-Йоркської Конвенції 1958 року, стаття 5 Конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж, статті 7 і 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», пункт 6 частини першої статті 257 ЦПК України)

Водночас арбітражний розгляд справи як інститут приватного вирішення спору не виключає взаємодії із державними судами. Згідно із законодавством України державні суди виконують щодо міжнародного комерційного арбітражу дві функції: функцію сприяння і функцію контролю. Остання передбачає, у тому числі перевірку законності арбітражного рішення, що здійснюється під час розгляду заяви про скасування арбітражного рішення або про визнання і надання дозволу на виконання арбітражного рішення.

Рішення національного суду про скасування арбітражного рішення може бути винесено лише за наявності (доведеності) однієї з підстав, передбачених частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», частиною другою статті 459 ЦПК України. Отже, законодавство України, допускаючи оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу шляхом подання заяви про його скасування, визначає вичерпний перелік підстав, за наявності однієї з яких арбітражне рішення може бути скасоване.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачено в цьому Законі.

Таким чином, під час розгляду справ про скасування рішень міжнародного комерційного арбітражу, повноваження національного суду є обмеженими, оскільки національний суд не має повноважень з перегляду рішень міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, вдаватися в його повну перевірку чи переоцінку. При цьому перелік підстав для скасування рішення арбітражного суду є вичерпним.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2023 року у справі № 824/47/22.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про скасування рішення МАК при ТПП України, заявник визначив, що при розгляді справи № 1/2024 міжнародний комерційний арбітраж допустив неправильне застосування пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України та не застосував до спірних правовідносин між сторонами частину першу статті 388 Кодексу торговельного мореплавства України, тому прийняте арбітражне рішення від 31 березня 2025 року суперечить публічному порядку України.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо суд визначить, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

У законодавстві закріплений загальновизнаний у проарбітражних юрисдикціях принцип обмеженого втручання національних судів в арбітражні рішення під час розгляду заяви про їх скасування, оскільки національний суд не має повноважень щодо перегляду рішень міжнародного комерційного арбітражу. Цей принцип передбачає, що суд не може перевіряти правильність застосування складом арбітражу норм матеріального права по суті вирішення спору, не може вдаватися в його переоцінку під час розгляду справи про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу. Інакше це буде перевищенням національним судом його повноважень.

Розгляд заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу не є апеляційним провадженням, у якому суд повторно оцінює докази та перевіряє правильність рішення міжнародного комерційного арбітражу по суті. Тому будь-яка оцінка судом обставин арбітражного спору, повноти та належності доказів, які були надані сторонами арбітражного спору, означала б неправомірне судове втручання, заборонене статтею 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Скасування національним судом рішення міжнародного комерційного арбітражу є винятковим засобом оспорювання арбітражного рішення, яке може бути прийнято лише за наявності (доведеності) однієї з вичерпного переліку підстави, передбаченої законом. Тягар доведення наявності підстав для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування такого рішення.

До переліку фундаментальних основ, які складають публічний порядок, належить рівне ставлення до сторін арбітражного розгляду, зокрема: надання сторонам можливості викласти її аргументи, а також коментувати аргументи опонентів; відсутність процедур, які стосуються спору і в яких беруть участь арбітри за відсутності сторін спору; недопустимість подання сторонами підроблених доказів тощо.

Такі висновки виклав Верховний Суд у постанові від 23 січня 2025 року у справі № 824/37/24.

У постанові Верховного Суду від 23 липня 2018 року в справі № 796/3/2018 зазначено, що під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи, у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, забезпечення територіальної цілісності тощо.

Застереження про порушення публічного порядку як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них. Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують чинні в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч фундаментальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок.

Як порушення процесуального публічного порядку потрібно розуміти ті процесуальні порушення, допущені арбітражним судом, які є підставою для його скасування відповідно до пункту 1 частини другої статті 459 ЦПК України. Такі підстави для скасування рішення арбітражного суду можуть бути застосовані у тому разі, якщо сторона, яка подала заяву про скасування арбітражного рішення, обґрунтовує таку заяву цими доводами.

Натомість підстави для скасування рішення арбітражного суду відповідно до пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України підлягають перевірці судом ex officio.

Категорія публічного порядку застосовується не лише задля того, щоб захистити державу від таких іноземних арбітражних рішень, що порушують чинні в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя у країні визнання та виконання таких рішень. Очевидне неправильне застосування арбітражним судом фундаментальних норм національного матеріального права чи грубе порушення норм процесуального права також може призвести до порушення публічного порядку України та підлягає оцінці національним судом під час оскарження у ньому рішення комерційного арбітражу, розташованого у тій самій країні.

Відповідно, рішення МАК при ТПП також підлягають оцінці судом на предмет порушення публічного порядку України.

У таких висновках Верховний Суд керується тим, що публічний порядок України може бути порушено таким рішенням міжнародного комерційного арбітражного суду, під час постановлення якого істотно та очевидно порушено право на судовий захист. До таких порушень належать невідповідність рішення арбітражу виключній компетенції державного суду на вирішення такого спору або існує рішення національного суду у спорі між тими ж сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав, що і спір, який розглядається арбітражним судом.

Порушення публічного порядку має місце також у тих випадках, коли рішенням арбітражного суду порушено:

1. Засадничі, фундаментальні принципи (засади) українського права, у першу чергу конституційні, основи правопорядку в Україні, а також основні засади цивільного права.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення.

2. Загальноприйняті принципи моралі, законні інтереси осіб, суспільства та держави.

3. Основоположні принципи та норми міжнародного права, у тому числі міжнародно-правові стандарти прав людини.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 березня 2023 року у справі № 824/50/22.

Заявник не надав до суду доказів на підтвердження того, що оскаржуване арбітражне рішення впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або таке рішення заподіє шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна.

Обставини, встановлені оскаржуваним рішенням МАК при ТПП України, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ держави Україна, рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканності, конституційним правам, свободам, гарантіям, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Доводи заявника щодо порушення МАК при ТПП України публічного порядку України зводяться виключно до незгоди з правильністю застосування Арбітражною комісією норм матеріального права при вирішенні спору про стягнення грошових сум за невиконання умов договорів на перевезення вантажу в частині зупинення перебігу строку позовної давності (пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України) та не свідчать про порушення публічного порядку України.

Враховуючи наведене, суд визнає необґрунтованими посилання заявника на те, що оскаржуване рішення МАК при ТПП Українивід 31 березня 2025 року у справі № 1/2024 не відповідає підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України.

Інші доводи заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу зводяться до незгоди з правильністю вирішення спору по суті щодо стягнення демереджу, нарахованих штрафів та відсотків і виходить за межі судового розгляду, визначеного частиною другою статті 459 ЦПК України та частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 457 ЦПК України за наслідками розгляду заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу суд має право постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення міжнародного комерційного арбітражу без змін.

З огляду на те, що заявником не наведено, а судом не встановлено підстав для скасування рішення МАК при ТПП України від 31 березня 2025 року у справі № 1/2024 за позовом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» до ТОВ «Лампочка» про стягнення демереджу, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних, а також витрат зі сплати арбітражного збору, в задоволенні заяви ТОВ «Лампочка» слід відмовити, а рішення міжнародного комерційного арбітражу - залишити без змін.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого заявником судового збору за подання заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу не проводиться згідно із статтею 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 23, 259, 268, 454, 457, 459, 460 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Лампочка» про скасування рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України від 31 березня 2025 року у справі № 1/2024 за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до товариства з обмеженою відповідальністю «Лампочка» про стягнення демереджу, пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних, а також витрат зі сплати арбітражного збору відмовити.

Рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України від 31 березня 2025 року у справі № 1/2024 залишити без змін.

Ухвала суду про відмову в скасуванні рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.

Суддя С.А. Голуб