Справа № 190/359/25
Провадження №2/190/277/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 червня 2025 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «Він фінанс» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вказуючи, що 15 серпня 2011 року на підставі рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі №2-364/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/3176/140699/73 від 23.11.2007 року у розмірі 251881,27 грн. Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений Договір відступлення права вимоги №114/70/1 від 19.07.2019 року, відповідно до якого право грошової вимоги до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». На підставі ухвали суду від 20.07.2020 року змінено стягувача у виконавчому листі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». На день подання позовної заяви рішення суду залишається не виконаним, у зв`язку з чим у позивача виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, які просять стягнути за період з 19.07.2019 року по 23.02.2022року в сумі 61438,00 грн., з яких інфляційне збільшення - 49269,32 грн., штрафні санкції (3 % річних) - 19168,68 грн., стягнути витрати за сплату судового збору.

Позивач ТОВ «Він фінанс» свого представника в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідачу ОСОБА_1 у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено судову повістку про виклик до суду. Вказана поштова кореспонденція та інші направлені відповідачу судові повістки повернулись до суду з відмітками відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою»/а.с.31-32/. Також відповідач ОСОБА_1 , про розгляд справи повідомлявся належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив /а.с.30/.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23.11.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/3176/140699/73.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2011 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комісарівка П`ятихатського району Дніпропетровської обалсті на користь публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль» 251 881 грн. 27 коп. ( двісті п`ятдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят одну гривню двадцять сім копійок) заборгованості за кредитним договором № 014/3176/140699/73 від 23.11.2007 року, 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2020 року заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено, замінено сторону стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у справі №2-364/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

25.07.2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило назву на ТОВ «Він Фінанс».

Відповідно до розрахунку заборгованості основна сума заборгованості за договором за період становить 245493,66 грн. , інфляційні витрати за останній період з з 19.07.2019 року по 23.02.2022 рік - 49 269,32 грн., штрафні санкції 19 168, 68 грн., загальна заборгованість за період прострочення грошового зобов`язання 951 день станом на дату подання позову становить 61438,00 грн. , з яких 49269,32 - інфляційне збільшення, 19168,68 штрафні санкції.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати та три проценти річних від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові за весь час прострочення, у тому числі і за час розгляду справи про стягнення основного боргу у судах та примусового виконання судового рішення.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Вказаний висновок зроблено у постанові КЦС/ВС від 27.01.2021 року за результатами розгляду справи № 367/4004/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що оскільки ТОВ «Він Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №014/3176/140699/73 від 23.11.2007 року, то відповідно разом з цим набуло право на відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, врахувавши на підставі положень частини четвертої статті 82 ЦПК України преюдиційні обставини, встановлені рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2011 року, дослідивши наявні у справі докази прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, дійшов висновку про наявність у позивача, відповідно до статті 625 ЦК України, права на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконав в повному обсязі рішення суду від 15.08.2011 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс» у розмірі 61438,00 грн., з яких інфляційне збільшення - 49269,32 грн., штрафні санкції (3 % річних) - 19168,68 грн.,

Даний факт підтверджується наявним у позовній заяві розрахунком нарахування сум згідно ст. 625 ЦК України.

Дослідивши вказаний розрахунок заборгованості, суд зазначає, що такий було проведено відповідно до вимог законодавства України.

Вказаний розрахунок заборгованості стороною відповідача спростовано не було та контр-розрахунку подано також не було.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, своїх зобов`язань відповідач не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржників стягнення 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення, які передбачені ст. 625 ЦК України.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 з 19.07.2019 року до 23.02.2022 року прострочив виконання зобов`язання про сплаті заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2011 року, при цьому суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат та трьох процентів річних наданим позивачем та приймає його до уваги при ухваленні рішення по справі.

Ураховуючи вищевказані обставини справи, позов ТОВ «Він Фінанс» є обґрунтованим і підлягає до задоволення у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст.128, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) кошти нараховані на підставі ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором № 014/3176/140699/73 від 23 листопада 2007 року за період з 19.07.2019 року до 23.02.2022 року в сумі 61438 (шістдесят одну тисячу чотириста тридцять вісім) грн. 00 коп. з яких: інфляційне збільшення у сумі - 49269,32 грн., штрафні санкції (3% річних) - 19168,68 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса