ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/3685/23
Номер провадження 22-ц/818/1674/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року в складі судді Тимош О. М. по справі № 644/3685/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Садівниче товариство «Салтівські сади», про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Садівниче товариство «Салтівські сади», про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0588 га з кадастровим номером :08:003:0526 з цільовим призначенням «для ведення садівництва», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , в СТ «Салтівські сади» (СТ «50 років Жовтня») на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 62. Його право власності зареєстровано у встановленому порядку.

Належна йому земельна ділянка по кінцевих точках відрізку від «В» до «Г» межує із земельною ділянкою № НОМЕР_2 в кварталі 6 СТ «Салтівські сади» (СТ «50 років Жовтня»), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0588 га з кадастровим номером :08:003:0519, яка належить відповідачу ОСОБА_1 .

При облаштуванні своєї ділянки ОСОБА_1 встановив залізобетонний паркан та порушив межі його земельної ділянки на відстань від 77 до 124 см від встановлених меж, тобто фактично встановив паркан на його земельній ділянці.

З метою уточнення інформації щодо порушення меж земельної ділянки він звернувся до інженера-геодезиста для виготовлення кадастрової зйомки, з якої вбачається невідповідність даних розміру меж його земельної ділянки, визначених правовстановлюючими документами, фактичним межам на місцевості, які проходять по огорожі. Отже, підтверджується порушення меж його земельної ділянки відповідачем.

Він неодноразово усно звертався до відповідача щодо перенесення паркану у відповідності до встановлених меж земельної ділянки, проте демонтаж паркану не здійснено.

04 листопада 2021 року він звернувся на адресу відповідача з претензією, в якій просив у строк 30 календарних днів усунути перешкоди в користуванні належною йому ділянкою шляхом демонтажу залізобетонного паркану, встановленого на його земельній ділянці на відстані від 77 до 124 см від встановлених раніше межових знаків їх земельних ділянок. Однак листом від 24 листопада 2021 року відповідач відмовив в усуненні порушень, зазначивши, що претензія необґрунтована, та визначення меж його земельної ділянки відбувалося на підставі технічної документації з визначенням меж в натурі.

Просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0588 га з кадастровим номером :08:003:0526 з цільовим призначенням «для ведення садівництва», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 демонтажу та перестановки паркану на межу у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю; судові витрати покласти на відповідача.

20 вересня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що він є власником садового будинку і земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0588 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :08:003:0519, на підставі договору дарування від 25 квітня 2013 року. Цільове призначення земельної ділянки, її розмір було визначено рішенням ХХ сесії ХХІІІ скликання Харківської міської ради від 21 лютого 2002 року, на підставі чого 09 серпня 2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю І-ХР №045130, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю №4579. Державний акт містить план зовнішніх меж земельної ділянки № НОМЕР_2 та відмітку Управління Держкомзему в м. Харків Державного комітету України земельних ресурсів про реєстрацію в Поземельній книзі 21 жовтня 2011 року №02. Позивач є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , квартал №6 СТ «Салтівські сади», на підставі договору купівлі-продажу від 24 січня 2012 року, та вони є суміжними землекористувачами. До придбання ОСОБА_2 земельної ділянки 22 червня 2011 року акт погодження меж земельної ділянки було підписано попереднім власником ОСОБА_3 , аналогічні акти погодження зовнішніх меж в натурі складалися і попередніми власниками на час видачі Державного акту від 09 серпня 2002 року. Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Усі суміжні власники погодили межі своїх земельних ділянок, зокрема попередні власники їх з позивачем земельних ділянок. Паркан був встановлений у 2017 році з відома та у присутності позивача. Відповідно до даних технічної документації із землеустрою на земельну ділянку № НОМЕР_2 межі земельної ділянки належним чином визначені та мають прив`язку до координат на місцевості. В технічній документації до державних актів вказані координати межових знаків та дирекційні кути, що свідчить про неможливість накладення однієї земельної ділянки на іншу і користування частиною ділянки не її власником. Наявність паркану засвідчена у технічному паспорті на садовий будинок у 2009 році. При встановленні залізобетонного паркану замість паркану, що вже існував, він узгоджував із позивачем межі встановлення цього паркану, навіть відступивши від своєї межі углиб своєї ділянки. До 2021 року ніяких претензій до нього позивач не заявляв. Претензії позивача були викликані тим, що власник земельної ділянки № НОМЕР_3 при оформленні своїх прав також встановив паркан на межі А та Б ділянки позивача №136, що могло зменшити площу його ділянки. Позивачем не доведено, що він встановив огорожу на його ділянці, й у такий спосіб чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

31 жовтня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав позовні вимоги. Вказав, що спірний паркан був встановлений без погодження з ним, з порушенням меж його земельної ділянки, та присутній при цьому він не був.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,0588 га з кадастровим номером :08:003:0526 з цільовим призначенням «для ведення садівництва», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 демонтажу та перестановки паркану на межу у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 20 825,20 грн. Судовий збір в сумі 1073,60 грн компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду мотивовано тим, що висновком експертизи підтверджено порушення фактичних меж земельної ділянки позивача та встановлено, що з боку ділянки № НОМЕР_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 , порушення меж становить чотирикутник зі сторонами 1,51 х 32,36 х 1,11 х 32,35, площа якого дорівнює 0,0042 га. Оскільки встановлення паркану з боку ділянки № НОМЕР_2 відбулось з порушенням меж та площі земельної ділянки № НОМЕР_1 , позовні вимоги підлягають задоволенню.

На вказане судове рішення 02 січня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що межі земельних ділянок були погоджені ще попередніми їх власниками. Відповідно до даних технічної документації із землеустрою на земельну ділянку № НОМЕР_2 межі земельної ділянки належним чином визначені та мають прив`язку до координат на місцевості. У технічній документації до державних актів вказані координати межових знаків та дирекційні кути, що свідчить про неможливість накладення однієї земельної ділянки на іншу і користування частиною ділянки не її власником. Паркан був встановлений у 2017 році з відома та у присутності позивача. До 2021 року ніяких претензій до нього позивач не заявляв. З висновком експерта він не згоден, оскільки обстеження земельної ділянки проводилось без його попередження та без його присутності, до того ж, у той день внаслідок ракетної атаки на інфраструктуру міста було відсутнє електропостачання та інтернет, наслідком чого є порушення роботи систем супутникової навігації, що викликає сумніви у розрахунках експерта. Крім того, експертом не зазначено розмірів порушення меж земельної ділянки та їх розташування, є тільки посилання на схему, висновок не конкретизований. Висновки експерта не передбачають варіанту переносу паркану із зазначенням його розташування відповідно до офіційних документів. У резолютивній частині рішення судом зазначено про необхідність демонтажу та перестановки паркану на межу у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю, однак не конкретизовано, до якого саме акту: щодо його земельної ділянки чи позивача. З нього неправомірно стягнуто витрати на проведення експертизи, оскільки він звільнений від їх сплати як інвалід 2 групи.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 03 липня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.

ОСОБА_2 отримано в електронному кабінеті 22 січня 2025 року (а.с. 22 том 2).

ОСОБА_1 отримано в електронному кабінеті 22 січня 2025 року (а.с. 23 том 2).

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 отримано в електронному кабінеті 22 січня 2025 року (а.с. 24 том 2).

СТ «Салтівські сади» отримано поштою 09 травня 2025 року (а.с. 32 том 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0588 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий № :08:003:0526, цільове призначення «для ведення садівництва», на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кулієвою Л.Л., реєстраційний №62 (а.с. 13, 19 том 1). Земельна ділянка №136 знаходиться в СТ «50 років Жовтня» (зараз СТ «Салтівські сади») та належала продавцю ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ХР №045074 від 12 липня 2002 року (а.с. 21 том 1).

Право власності на вказану земельну ділянку № НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_2 11 травня 2023 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 15 травня 2023 року (а.с. 18 том 1).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки АДРЕСА_3 , площею 0,0588 га, кадастровий номер :08:003:0519, за адресою: АДРЕСА_4 , цільове призначення «для ведення садівництва», на підставі договору дарування земельної ділянки від 25 квітня 2013 року №7-329 з ОСОБА_6 , що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 53-54, 87-88 том 1). Дарувальниці ОСОБА_6 земельна ділянка належала на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_7 від 25 червня 2011 року (а.с. 85, 86 том 1).

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 25 квітня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 89 том 1).

Зазначені земельні ділянки є суміжними по межі В - Г земельної ділянки № НОМЕР_1 та межі А - Б земельної ділянки № НОМЕР_2 .

Відповідачем надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі в АДРЕСА_5 , яка містить, зокрема, акт погодження меж земельної ділянки від 2011 року, підписаний попереднім власником суміжної земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_5 (а.с. 90-101 том 1).

04 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з претензією, в якій просив у строк 30 календарних днів усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою № НОМЕР_1 в кварталі НОМЕР_4 СТ «50 років Жовтня», розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу залізобетонного паркану, встановленого на його ділянці на відстані 77-124 см від встановлених раніше межових знаків ділянок (а.с. 14-16 том 1).

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 було надано відповідь на претензію, в якій відповідач зазначив, що вважає її необґрунтованою, оскільки визначення меж земельної ділянки № НОМЕР_2 в кварталі НОМЕР_4 СТ «50 років Жовтня», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0588 га, відбувалося на підставі необхідної технічної документації з визначенням меж в натурі (а.с. 17 том 1).

З наданої позивачем кадастрової зйомки території для визначення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 у кварталі 6 СТ «50 років Жовтня», виконаної ФОП ОСОБА_8 у грудні 2021 року, вбачається, що межа земельної ділянки № НОМЕР_1 по факту відрізняється від межі земельної ділянки по базі ДЗК, зокрема, в бік земельної ділянки № НОМЕР_2 по точці 1 - на 1,5 м, по точці 4 - на 1,1 м (а.с. 20 том 1).

Відповідно до висновку експерта № 25560 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 25 квітня 2024 року фактичні межі земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0588 га з кадастровим номером :08:003:0526 з цільовим призначенням «для ведення садівництва», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , порушені та не відповідають правовстановлюючим документам на цю земельну ділянку та координатам бази Державного земельного кадастру України. Розміри порушення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0588 га з кадастровим номером :08:003:0526 з цільовим призначенням «для ведення садівництва», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , зазначені у додатку № 1 до висновку на плані земельної ділянки № НОМЕР_1 (а.с. 141-151 том 1).

Як вбачається з додатку № 1 до висновку експерта № 25560 (план земельної ділянки № НОМЕР_1 ), з боку ділянки № НОМЕР_2 порушення меж становить чотирикутник зі сторонами 1,51 х 32,36 х 1,11 х 32,35, площа якого дорівнює 0,0042 га (а.с.145 том 1).

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснив, що сторони по справі є його сусідами по садівничому товариству. У 2017 році члени СТ вирішили розширити дорогу та по старій сітці-рабиці, яка розмежовувала ділянки, поставити паркан (євро). ОСОБА_2 був присутній при встановленні паркана, претензій до ОСОБА_1 не мав. Питання щодо паркана з`явилося в 2022 році, коли ОСОБА_2 сказав, що потрібно всі паркани знести.

Аналогічні пояснення надав допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що його ділянка межує з ділянкою ОСОБА_2 . Ділянку свідок придбав у 2018-2019 роках. Обставини встановлення паркану свідку не відомі. Паркан у ОСОБА_1 стояв. Між його ділянкою та ділянкою ОСОБА_2 паркану не було зовсім. ОСОБА_2 сказав, що є порушення меж його ділянки. Викликали геодезіста, який переміряв ділянку. Обміри ділянки свідка ОСОБА_11 співпали, по ділянці ОСОБА_2 не співпали. Свідок пропонував віддати частину своєї ділянки ОСОБА_2 , останній відмовився.

Відповідно до принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується.

За приписами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч.2 статті 90 ЗК України).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Згідно статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Як встановлено судом, сторони визнають факт встановлення паркану на межі між належними їм земельними ділянками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у кварталі НОМЕР_4 СТ «Салтівські сади» («50 років Жовтня») у АДРЕСА_1 .

Згідно наданої позивачем кадастрової зйомки території для визначення меж земельної ділянки № 136 та висновку експерта № 25560 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 25 квітня 2024 року фактичні межі земельної ділянки № НОМЕР_1 порушені та не відповідають правовстановлюючим документам на цю земельну ділянку та координатам бази Державного земельного кадастру України. З боку ділянки № НОМЕР_2 порушення меж становить чотирикутник зі сторонами 1,51 х 32,36 х 1,11 х 32,35, площа якого дорівнює 0,0042 га.

Отже, розташування паркану між ділянками сторін не відповідає Державному акту на право приватної власності на земельну ділянку №136 від 12 липня 2002 року та даним бази Державного земельного кадастру України, чим порушуються права позивача як її власника.

Схожих висновків щодо порушення прав позивачів дійшов Верховний Суд у постановах від 03 червня 2019 року у справі № 645/2456/18, провадження № 22-ц/818/2120/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 367/3748/15, провадження № 61-13784св19, від 19 серпня 2021 року у справі № 686/3922/17, провадження № 61-15460св20, від 25 листопада 2021 року у справі № 683/1252/16-ц, провадження № 61-376св20.

Встановивши, що внаслідок порушення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 паркан ОСОБА_1 знаходиться на ділянці ОСОБА_2 , а саме заступає на ділянку позивача на 1,51 - 1,11 м по лінії межі між ділянками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що він має бути демонтований та перевстановлений на межу у відповідності до вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що в технічній документації до державних актів вказані координати межових знаків та дирекційні кути, що свідчить про неможливість накладення однієї земельної ділянки на іншу і користування частиною ділянки не її власником, спростовуються вищезазначеними висновком експертизи та кадастровою зйомкою.

Доводи ОСОБА_1 щодо незгоди з висновком експертизи колегія суддів вважає необґрунтованими. Зазначаючи про неповідомлення його про огляд експертом земельної ділянки, що позбавило його можливості висловити свої заперечення, відповідач жодних своїх заперечень проти дій експерта не викладає. Сумніви відповідача у розрахунках експерта викликані ймовірною відсутністю інтернет-зв`язку та хибними даними систем супутникової навігації у день огляду земельної ділянки, що є лише припущеннями відповідача. У висновку експерта зазначено, що дослідження проведено, зокрема, шляхом виміру об`єкта дослідження, та наявності жодних технічних перешкод у застосуванні експертом цього методу не вбачається. Висновок експерта є чітким та однозначним, викладення конкретних числових даних щодо порушення меж земельної ділянки позивача у додатку до висновку плані земельної ділянки, не є порушенням та не свідчить про неналежність чи недопустимість висновку як доказу. Твердження відповідача, що висновок експерта не передбачає варіанту переносу паркану із зазначенням його розташування відповідно до офіційних документів, є безпідставним, оскільки таке питання перед експертом не ставилось, ним визначено саме межі земельної ділянки. З клопотанням щодо допиту експерта, призначення додаткової чи повторної експертизи ОСОБА_1 до суду не звертався.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що межі земельних ділянок були узгоджені попередніми їх власниками, а спірний паркан встановлювався за згодою ОСОБА_2 , який не висував до нього жодних претензій до 2021 року, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Право позивача вимагати усунення порушення його прав у судовому порядку могло бути обмежено лише за умови наявності між сторонами відповідного правочину щодо передачі права власності або користування спірною частиною ділянки (договір про встановлення сервітуту, купівлі-продажу, дарування, оренди тощо). Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів наявності між сторонами письмової домовленості з приводу користування відповідачем вищезазначеною спірною частиною ділянки № НОМЕР_1 .

Посилання ОСОБА_1 на те, що у резолютивній частині рішення судом зазначено про необхідність демонтажу та перестановки паркану на межу у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю, однак не конкретизовано, до якого саме акту: щодо його земельної ділянки чи позивача, колегія суддів вважає неспроможними, адже вочевидь межі земельної ділянки позивача мають бути визначені саме у відповідності до Державного акту про право власності на земельну ділянку, яка належить йому, про що й вказано у висновку експертизи. У разі, якщо рішення суду є для відповідача незрозумілим, він не позбавлений права на звернення до суду за його роз`ясненням.

Твердження ОСОБА_1 про те, що з нього неправомірно стягнуто витрати на проведення експертизи, оскільки він звільнений від їх сплати як інвалід 2 групи, є помилковими, адже Законом України «Про судовий збір» він звільнений лише від сплати судового збору, а не інших судових витрат, розподіл яких цим законом не регулюється.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та він звільнений від сплати судового збору, підстави для перерозподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина