Провадження № 2/537/1060/2025
Справа № 524/2806/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2025 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Мартишевої Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Антохіної Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коротких Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременчуці у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення безпідставно отриманих коштів та моральної шкоди;

В С Т А Н О В И В:

До Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відповідно до ухвали судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.03.2025 для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення безпідставно отриманих коштів та моральної шкоди. У позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач зазначає, що головним державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротких Д.Г. 27.02.2024 року державним виконавцем Коротких Д.Г. у ВП № 72912287 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у п. 2 якої вказано про те, що постанову про виконавчий збір вивести в окреме виконавче провадження. У рамках виконавчого провадження №74318073 державним виконавцем були винесені постанова від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження № 74318073, яка стосувалася примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 58524, 95 грн. за примусове виконання ВП № 72912287, та постанова від 04.03.2024 про розмір мінімальних витрат ВП №74318073 щодо стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 300,00 грн.

Отже, ВП № 74318073 стосувалося примусового стягнення зі ОСОБА_1 58824,95 грн., у тому числі 58524,95 грн виконавчого збору за примусове виконання ВП № 72912287, 300,00 грн витрат ВП №74318073.

28.08.2024 державним виконавцем Коротких Д.Г. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 74318073, згідно якої встановлено фактичне повне виконання рішення. Заборгованість утримана в повному обсязі. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 грн., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 58524,95 грн.

Позивачем ОСОБА_1 до Полтавського окружного адміністративного суду було подано позовну заяву до Автозаводського відділу ДВС про визнання протиправними постанов державного виконавця Коротких Д.Г. та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема, зобов`язати Автозаводський ВДВС вчинити дії з повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору у розмірі 58524, 95 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 300, 00 грн шляхом перерахування на раухнок позивача. Полтавським окружним адміністративним судом рішенням від 29.10.2024 у справі № 440/10516/24 було відмовлено у задоволенні позову. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024 у справі № 440/10516/24 задоволено часткового апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі №440/10516/24 скасовано, прийнято нову постанову, якою частково задоволено позовні вимоги, а саме суд визнав протиправним та скасував п.2 постанови Автозаводського ВДВС ВП №72912287 від 27.02.2024 з виконання виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом, про повернення виконавчого документа стягувачу. Визнав протиправним та скасував постанову Автозаводського ВДВС ВП №74318073 від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 72912287, виданої 03.10.2023 року Автозаводським ВДВС про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024 у справі № 440/10516/24 набрала законної сили з дати її прийняття.

У зазначеній постанові судом апеляційної інстанції також зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Автозаводського ВДВС вчинити дії з повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору у розмірі 58524, 95 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 300, 00 грн є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині після скасування оскаржуваних постанов будуть порушені.

23.12.2024 на підставі вищевказаної постанови суду апеляційної інстанції позивачем до Автозаводського ВДВС було подано заяву про повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з посиланням на положення Порядку №787 від 03.09.2013, у відповідь на яку 25.01.2025 він одержав лист за підписом начальника відділу про направлення 30.12.2024 до Верховного Суду касаційної скарги у справі №440/10516/24, та, таким чином, проігноровано положення КАС України щодо обов`язковості виконання судового рішення.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження ухвалою від 07.01.2025 у справі № 440/10516/24.

Станом на дату подання позовної заяви на адресу позивача не надходило будь-якої інформації стосовно його заяви до Автозаводського ВДВС про повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Позивач вважає, що за відсутності правової підстави (юридичного факту), бо постанова від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74318073, у якому відбулося примусове стягнення грошових коштів виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, визнана судом протиправною та скасована, відповідач безпідставно стягнув грошові кошти виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (безпідставно набув майно), а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (стягнуті грошові кошти виконавчого збору та витрат виконавчого провадження).

Окрім того, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою посадових осіб Автозаводського ВДВС, щодо нього самого та у зв`язку із приниженням його честі, гідності протягом всього часу дії незаконної постанови від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження № 74318073, зниження престижу та ділової репутації позивача як споживача у правовідносинах з теплопостачальником АТ «Полтаваобленерго», та навіть після її скасування позивач відчуває її негативні наслідки, бо безпідставно отримані кошти відділом ДВС доброрвільно не повернуті, разом з цим, з позивача повторно стягується винагорода приватного виконавця за фактичне виконання судового рішення.

У урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: - безпідставно отримані кошти виконавчого збору та витрати виконавчого провадження в сумі 67368,09 грн., у тому числі: виконавчого збору 58524,95 грн., збитків від інфляції 7083, 30 грн., нарахованих процентів 1406,61 грн., всього 67014,86 грн.; витрат виконавчого провадження 300,00 грн., збитків від інфляції 43,69 грн., нарахованих процентів 9,54 грн., всього 353,23 грн.; - грошове відшкодування моральної шкоди в сумі 58524,95 грн.; - покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях на адресу суду, у яких зазначив, що підставою позову у даній справі є те, що за відсутності правової підстави (юридичного факту) (бо постанова від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74318073, у якому відбулося примусове стягнення грошових коштів виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, визнана судом протиправною та скасована) відповідач стягнув грошові кошти виконавчого збору та витрати виконавчого провадження (безпідставно набув майно), а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (стягнуті грошові кошти виконавчого збору та витрат виконавчого провадження).

27.02.2024р. ГДВ Коротких Д.Г. у ВП № 72912287 була винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

ВП №74318073 стосувалося примусового стягнення з Скрильника Р.П. 58824,95 грн., у тому числі, 58524,95 грн. виконавчого збору за примусове виконання ВП №72912287, 300,00 грн. - витрат ВП №74318073.

Отже, матеріально-правова вимога позивача до відповідача у справі №524/2806/25 стосується того, що відповідач безпідставно стягнув грошові кошти виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (безпідставно набув майно) у межах виконавчого провадження №74318073, постанова від 04.03.2024 про відкриття якого, визнана судом протиправною та скасована.

Ввжає, що нескасування постанови про стягнення виконавчого збору від 03.10.2023, винесеної у межах виконавчого провадження № 72912287, не має значення, бо у ВП № 72912287 стягнення грошових коштів виконавчого збору не здійснювалось з огляду на повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідачем ігнорується доконаний факт (Fait accompli (з фр. «доконаний факт», читається як фе-т-акомплі) подія, що вже здійснилася і яку неможливо змінити) про те, що згідно Постанови від 03.12.2024 Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 440/10516/24 визнано протиправним та скасувано пункт 2 постанови Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП №72912287 від 27.02.2024 р. з виконання виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 р. Автозаводським районним судом, про повернення виконавчого документу стягувачу; визнано протиправною та скасовано постанову Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП №74318073 від 04.03.2024 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №72912287, виданої 03.10.2023 р. Автозаводським ВДВС у м. Кременчуці, про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору.

Відповідно до правового висновку, викладеного у п.38.3 постанови ВС від 25.06.2024 у cправі № 910/12267/23 (стосується позовних вимог про безпідставне стягнення органом ДВС виконавчого збору, тому зазначені кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання, 3% річних та інфляційних втрат), «статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Стосовно наявності причино-наслідкового зв`язку між неправомірними рішеннями, діяннями відповідача та завданою моральною шкодою позивачу зазначив, що протиправність рішення відповідача про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження підтверджена судом; внаслідок виконання протиправного рішення відповідача позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (стягнуті грошові кошти виконавчого збору та витрат виконавчого провадження); внаслідок протиправної поведінки посадових осіб відповідача позивач зазнав втрат немайнового характеру (моральної шкоди), про що детально викладено у позові.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України Цивільний кодекс України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає, що розмір компенсації за завдану позивачу моральну шкоду складає суму 58524,95грн., яка тотожня сумі безпідстано стягнутого виконавчого збору. Позивач обгрунтовано вважає, що ця сума буде справедливою сатисфакцією ОСОБА_1 за безпідставне стягнення коштів відповідачем у ВП № 74318073, за протиправну поведінку посадових осіб відповідача у ВП № 74318073 та бездіяльність щодо добровільного повернення стягнутих сум після визнання судом протиправною та скасування постанови від 04.03.2024 про відкриття ВП №74318073 з огляду на ту обставину, що з ОСОБА_1 повторно стягується винагорода приватного виконавця за фактичне виконання судового рішення.

Посилання представника відповідача на повідомлення з боку відповідача на адресу Другого апеляційного адміністративного суду про невиконання рішення суду по справі № 440/10516/24 не несе в собі ніякого правового сенсу в контексті даної справи, бо ця дія не передбачена процесуальним законодавством, а факт такого повідомлення не підтверджений матеріалами електронної справи № 440/10516/24 у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Як наслідок, відповідачем ігнорується доконаний факт про те, що згідно судового рішення визнано протиправним та скасувано постанову від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74318073 та п.2 постанови від 27.02.2024р. про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 72912287 (Постанову про виконавчий збір вивести в окреме виконавче провадження). Розцінює вищенаведені дії з ігнорування рішення суду відповідачем такими, що є умисними недобросовісними та призводять до порушення процесуальних прав позивача та мають ознаки зловживання процесуальними правами. Отже, дії представника відповідача Коротких Д.Г. у процесі розгляду справи спричиняють на позивача негативний вплив, який досяг рівня страждання та приниження з огляду на тривалість та повторюваність порушення прав позивача з боку відповідача. Зазначене є додатковим підтвердженням обгрунтованості вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

Просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротких Д.Г.,в судовому засіданні не визнав позовні вимоги в повному обсязі, підтримуючи доводи письмового відзиву, згідно якого відповідач вважає позовну заяву ОСОБА_1 безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На примусовому виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження № 69432894 до складу якого входило виконавче провадження № 72912287 з примусового виконання виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом м. Кременчука, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 04 липня 2017 року по 14 237 доларів США з кожного та 3% річних за період з 02 жовтня 2017 року по 20 серпня 2021 року в розмірі по 1659,29 доларів США з кожного, а всього по 15 896,29 доларів США з кожного. Стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 8 375 гривень у відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги при поданні відзиву на касаційну скаргу.

03.10.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

03.10.2023 відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору з боржника на суму 58 954,34 грн.

27.02.2024 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця звернути постанову про стягнення виконавчого збору до примусового виконання з двома істотними умовами: 1) виконавче провадження закінчено з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII; 2) виконавчий збір не було сплачено боржником добровільно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року № 816/823/17. Таким чином, факт початку процедури примусового виконання рішення - відкриття виконавчого провадження є достатньою підставою для подальшого стягнення з боржника виконавчого збору.

Як встановлено з матеріалів справи, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу прийнято саме на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404 у зв`язку з надходженням заяви стягувача. Відповідно до п.5 ч.1 ст.2 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом. На дату винесення державним постанови про відкриття виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору від 03.10.2023 № 72912287 не була оскаржена та скасована, а відповідно є чинною.

04.03.2024 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого № 74318073 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору № 72912287, виданої 03.10.2023 Автозаводським ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 58 524,95 грн. Відповідно до статті 27 Закону № 1404-VII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Частиною 2 статті 27 Закону № 1404-VII визначено, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Таким чином державним виконавцем були вчинені дії, направлені на виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження».

У межах зведеного виконавчого провадження 04.03.2024 до бухгалтерії КПП 1628 було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Кошти у розмірі 31 687,82 грн. стягнуті в примусовому порядку з заробітної плати боржника та сума у розмірі 26 837,13 грн. перерахована ОСОБА_1 самостійно в рахунок погашення заборгованості.

28.08.2024 на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 74318073.

Одночасно з винесенням вище зазначеної постанови про закінчення, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення боржника було виключено з реєстру боржників, в результаті чого боржником було відчужено рухоме майно.

Зазначає, що відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що після винесено постанови № 72912287 про повернення виконавчого документу стягувачу 27.02.2024, стягувачем було пред`явлено на примусове виконання зазначений виконавчим документ до приватного виконавця, яким 01.03.2024 було відкрито виконавче провадження № 74309365 за цим же виконавчим документом та 28.08.2024 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, тобто в день, коли боржником було самостійно доплачено виконавчий збір у виконавчому проваджені, яке перебувало у державного виконавця, а 29.08.2024, тобто на наступний день, після вилучення боржника з Єдиного реєстру боржників приватним виконавцем було знов відкрито виконавче провадження № 75926841 за цим же виконавчим документом і наразі виконавчий документ перебуває в стані «переданий до підприємства» в межах цього провадження. Таким чином у приватного виконавця перебуває виконавчий документ по якому вже стягнуто виконавчий збір з боржника державним виконавцем, про що достеменно відомо як боржнику, так і приватному виконавцеві, якому повідомлявся зазначений факт.

Щодо вимоги про стягнення з відділу моральної шкоди відповідач вважає, що позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди Автозаводським ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області.

Постановою від 03.12.2024 Другого апеляційного адміністративного суду по справі №440/10516/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 по справі №440/10516/24 скасовано. Визнано протиправним та скасувано пункт 2 постанови Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП №72912287 від 27.02.2024 р. з виконання виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 р. Автозаводським районним судом, про повернення виконавчого документу стягувачу. Визнано протиправним та скасувано постанову Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП №74318073 від 04.03.2024 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №72912287, виданої 03.10.2023 р. Автозаводським ВДВС у м. Кременчуці, про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору». Але постанова про стягнення виконавчого збору від 03.10.2023 винесена у межах виконавчого провадження № 72912287 не скасована.

Зазначає, що на думку відповідача, позивачем не надано жодних доказів наявності у нього будь-якої шкоди та доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області. Жодні права позивача відділом не порушені. Позивачем не доведено у чому полягала моральна шкода, час її виникнення, а відтак не доведено і самого факту завдання такої шкоди. Крім цього, не надано жодних доказів і на обґрунтування розміру моральної шкоди. Самі лише слова позивача про те, що він зазнав моральної шкоди не є належним доказом у даному випадку.

Жодний нормативно-правовий акт чинного законодавства України не передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, незалежно від вини цього органу.

Позивачем не надано доказів неправомірності рішень, дій чи бездіяльності Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області.

Неправомірність рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби має бути встановлена у передбаченому чинним законодавством України порядку, зокрема рішенням суду.

Таким чином, позовну заяву ОСОБА_1 вважає необґрунтованою та безпідставною, а тому такою, що не підлягає задоволенню. Позивач не надав доказів наявності моральної шкоди та обґрунтування її грошового розміру, а також не надав доказів завдання йому моральної шкоди саме рішеннями, діями чи бездіяльністю Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Вислухавши позивача, представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало зведене виконавче провадження № 69432894 до складу якого входило виконавче провадження № 72912287 з примусового виконання виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом м. Кременчука, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 04 липня 2017 року по 14 237 доларів США з кожного та 3% річних за період з 02 жовтня 2017 року по 20 серпня 2021 року в розмірі по 1659,29 доларів США з кожного, а всього по 15 896,29 доларів США з кожного. Стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 8 375 гривень у відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги при поданні відзиву на касаційну скаргу.

Виконавче провадження відкрите постановою державного виконавця від 03.10.2023 року.

03.10.2023 відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору з боржника на суму 58 954,34 грн.

У зв`язку із надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, а саме, виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 р., постановою головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротких Д.Г. від 27.02.2024 у ВП № 72912287 виконавчий документ повернуто стягувачу та постанову про виконавчий збір виведено в окреме виконавче провадження.

04.03.2024 р. головним державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коротких Д.Г. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 74318073 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 72912287, виданої 03.10.2023 р. Автозаводським ВДВС у м. Кременчуці про стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 58 524,95 грн., та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 74318073 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 72912287, виданої 03.10.2023 р. Автозаводським ВДВС у м. Кременчуці про стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 58 524,95 грн., якою визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 300 грн.

Постановою головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коротких Д.Г. у ВП №74318073 від 19.08.2024 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , станом на 19.08.2024 року заборгованість складала 26 837, 13 грн., яка сплачена ОСОБА_1 на рахунок отримувача Автозаводського ВДВС згідно платіжної інструкції № 70511753 від 24.08.2024 року.

Сплата виконавчого збору у загальному розмірі 58 524,95 грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 300 грн. підтверджується наданими сторонами копіями звітів про здійснені нарахування та виплати КП «Кременчуцьке КАТП 1628», платіжних інструкцій по ВП № 74318073, тощо.

28.08.2024 державним виконавцем Коротких Д.Г. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 74318073, з підстави фактичного повного виконання рішення, заборгованість утримана в повному обсязі.

Як убачається з долученої позивачем до матеріалів справи інформації з АСВП щодо ВП № 72912287 від 02.09.2024, сума грошових коштів, які підлягає стягненню за виконавчим документом 589 543,36 грн., стягнення з боржника витрат виконавчого провадження 300,00 грн, сума виконавчого збору 58 954, 34 грн.

Згідно інформації з АСВП щодо ВП № 74318073 від 12.12.2024, стан виконавчого провадження завершено, постанова від 03.10.2023 № 72912287, орган, посадова особа, що видала документ Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці, категорія виконавчого документа стягнення виконавчого збору.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, позивачем ОСОБА_1 до Полтавського окружного адміністративного суду було подано позовну заяву до Автозаводського відділу ДВС про визнання протиправними постанов державного виконавця Коротких Д.Г. та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема, зобов`язати Автозаводський ВДВС вчинити дії з повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору у розмірі 58524, 95 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 300, 00 грн шляхом перерахування на раухнок позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 440/10516/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024 у справі № 440/10516/24, яка набрала законної сили з дати її прийняття, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено часткового, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі №440/10516/24 скасовано, прийнято нову постанову, якою частково задоволено позовні вимоги. Визнано протиправним та скасовано п.2 постанови Автозаводського ВДВС ВП №72912287 від 27.02.2024 з виконання виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом, про повернення виконавчого документа стягувачу. Визнано протиправним та скасовано постанову Автозаводського ВДВС ВП №74318073 від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 72912287, виданої 03.10.2023 року Автозаводським ВДВС про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору.

У зазначеній постанові судом апеляційної інстанції також зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Автозаводського ВДВС вчинити дії з повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору у розмірі 58 524, 95 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 300, 00 грн є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині після скасування оскаржуваних постанов будуть порушені.

На підставі вищевказаної постанови суду апеляційної інстанції позивачем 23.12.2024 року до Автозаводського ВДВС було подано заяву про повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з посиланням на положення Порядку №787 від 03.09.2013.

25.01.2025 позивачу надано відповідь за підписом начальника Автозаводського ВДВС щодо направлення відповідачем 30.12.2024 до Верховного Суду касаційної скарги у справі №440/10516/24. Зазначено, що після розгляду касаційної скарги заява про повернення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження буде розглянута та повідомлено позивача додатково.

При цьому, за даними ЄДРСР, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження ухвалою від 07.01.2025 у справі № 440/10516/24.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень представника відповідача, рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024 у справі № 440/10516/24 за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу ДВС про визнання протиправними постанов державного виконавця Коротких Д.Г. та зобов`язання вчинити певні дії фактично не виконане відповідачем, будь-які зміни до АСВП після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не вносились, відповідачем направлено на адресу суду апеляційної інстанції у даній справі повідомлення про неможливість виконання судового рішення, копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідачем у вищевказаному повідомленні зазначено, що у зв`язку з тим, що виконавче провадження 27.02.2024 завершене, внесення будь-яких даних або змін до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не є можливим. Фактично судом скасовано вже пункт 2 постанови Автозаводського ВДВС ВП №72912287 від 27.02.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу і повторного скасування цього пункту державним виконавцем суд не передбачив в постанові. Визнано протиправним та скасовано постанову Автозаводського ВДВС ВП №74318073 від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №72912287, виданої 03.10.2023 Автозаводським ВДВС про стягнення зі ОСОБА_1 виконачого збору. У зв`язку з тим, що постанова про закінчення виконавчого повадження №72912287 від 28.08.2024 не скасована, так само і не скасовано інші процесуальні документи, відсутня технічна можливість для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Всі процесуальні документи, тобто постанови у зазначеному провадженні є чинними і не скасовані судом. Виконавчий документ постанова про стягнення виконавчого збору так само є чинною і не скасованою, а тому є такою, що підлягає виконанню.

Станом на час розгляду справи судом відповідачем не вжиті будь-які дії щодо виконання судового рішення, а так само розгляду по суті заяви позивача до органу виконавчої служби про повернення безпідставно стягнутих сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Згідно з вимогамист.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ст. 174 ЦК України держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Згідно ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них.

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статі 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Статтею 42 Закону України «Про виконавчепровадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цьогоЗаконуабо у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з п.2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкціяст. 1212 ЦК України, як і загалом нормглави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставіст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

У постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду при вирішенні виключної правової проблеми щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, зокрема, органами державної виконавчої служби, зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

У даному випадку позивачем визначено підставою позову дії Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Відповідно до Постанови Верховного Суду у справі № 910/13271/18 від 06.02.2020 об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі N 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі N 918/47/18, від 01.04.2019 у справі N 904/2444/18.

Крім того, відповідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 08.08.2023 по справі № 910/5880/23 держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі N 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі N 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі N 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі N 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 109)).

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем доцільно застосувати саме вимоги ст. 1212 ЦК України, оскільки наявні всі необхідні умови, визначені відповідною статтею закону, ураховуючи, що підстава до стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з позивача у справі відпала в подальшому після задоволення судом апеляційної інстанції позову позивача ОСОБА_1 та визнання протиправним та скасовання п.2 постанови Автозаводського ВДВС ВП №72912287 від 27.02.2024 з виконання виконавчого листа № 524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом м. Кременчука, про повернення виконавчого документа стягувачу, визнання протиправним та скасовання постанови Автозаводського ВДВС ВП №74318073 від 04.03.2024 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 72912287, виданої 03.10.2023 року Автозаводським ВДВС про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору.

Зважаючи на викладене вище, позивач має право на повернення грошових коштів, шляхом стягнення їх з відповідача, як безпідставно набутих.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставістатті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно достатті 625 ЦК України.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів виконавчого збору у розмірі 58 524 грн 95 коп, а також суму інфляційних втрат у розмірі 7 083 грн 30 коп, нараховані 3% річних у розмірі 1 406 грн 61 коп, та витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн 00 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 43 грн 69 коп, нараховані 3% річних у розмірі 09 грн 54 коп., а всього 67 368 гривень 09 копійок, за наведеним стороною позивача розрахунком, який у ході судового розгляду справи не спростовано відповідачем.

Окрім того, суд приходить до переконання про те, що діями державного виконавця Скрильніку Р.П спричинено моральну шкоду, яка полягала в душевних переживаннях, моральних стражданнях, необхідності звертатись за захистом своїх прав та законних інтересів.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не були спростовані в судовому засіданні стороною відповідача.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд, визначаючи розмір моральної шкоди виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо відновлення порушених прав, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнав позивач, враховуючи ступінь вини відповідача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушених прав та характером завданої позивачу немайнової шкоди і буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси сторін, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільства.

Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідача Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь позивача ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти виконавчого збору у розмірі 58 524 грн 95 коп, суму інфляційних втрат у розмірі 7 083 грн 30 коп, нараховані 3% річних у розмірі 1 406 грн 61 коп, а також витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн 00 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 43 грн 69 коп, нараховані 3% річних у розмірі 09 грн 54 коп, всього 67 368 гривень 09 копійок, а також кошти на відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., відмовивши у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із висновком суду про часткове задоволення позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у загальному розмірі 1134 гривні 46 копійок (968, 96 грн + 165, 50 грн).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 12-13, 76-80, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (адреса місцезнаходження: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, будинок 43; ) про стягнення безпідставно отриманих коштів та моральної шкоди - задовільнити частково.

Стягнути з Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти виконавчого збору у розмірі 58 524 грн 95 коп, суму інфляційних втрат у розмірі 7083 грн 30 коп, нараховані 3% річних у розмірі 1406 грн 61 коп, а також витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн 00 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 43 грн 69 коп, нараховані 3% річних у розмірі 09 грн 54 коп, всього 67 368 (шістдесят сім тисяч триста шістдесят вісім) гривень 09 копійок.

Стягнути з Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у загальному розмірі 1134 (одна тисяча сто тридцять чотири) гривні 46 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Скорочене судове рішення (вступна та резолютивна частини) проголошене в судовому засіданні 19 червня 2025 року. Складання повного рішення суду у порядку ч. 6 ст. 259 ЦПК України відкласти на строк не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення суду складений 30 червня 2025 року.

Суддя : Т.О.Мартишева