Справа № 216/7611/21
провадження №2/216/140/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Смолдирева М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суд № 6 м. Кривого Рогу за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить майно на суму 151 195,00 грн. (сто п?ятдесят одна тисяч сто дев?яносто п?ять гривень 00 коп.), в рівні по частині кожного на суму 75 597,50 грн. (сімдесят п?ять тисяч п?ятсот дев?яносто сім грн. 50 коп.). В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що з 11.03.2006 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні. За час шлюбу сторонами по справі як подружжям в інтересах сім?ї було придбано наступне майно (копії документів на придбання знаходяться у відповідача по справі): холодильник Атлант (двокамерний) вартістю 10669,00 грн., плита Bosh та духова шафа Bosh вартістю 11699,00 грн, пральна машина L6 WP-80155NUP вартістю 8000,00 грн., посудомийна машина SMU 40C00EU/45 вартістю 10299,00 грн., витяжка Pyramida 2565,00 грн., кухонний гарнітур Provance вартістю 25086,00 грн., меблевий гарнітур BRV wenge вартістю 22429,00 грн., ноутбук ОСОБА_5 (точна ціна не відома), фотокамера дзеркальна CANON вартістю 7999 грн., витяжка ELEYS Storm 960 вартістю 2150 грн., принтер CANON вартістю 1302 грн., газповерхня GORENIE вартістю 3800 грн., електро-духовка GORENIE вартістю 7500 грн., кухня «Модерн» вартістю 21893 грн., кухонний куток «Мілан» вартістю 3184 грн., диван «Венеція» вартістю 5850 грн., шафа-купе стандарт вартістю 4405 грн., комод (індивідуальний заказ) вартістю 2365 грн., велосипед круізер Electra (точна ціна не відома), велосипед SportBike ((точна ціна не відома), колекція бонів (точна ціна не відома), спортивні часи Sunnto (точна ціна не відома). Позивачем зазначена загальна сума сумісного майна у розмірі 151 195,00 грн.

Крім того, позивач зазначає, що за час шлюбу вони з відповідачем спільно вели бізнес, який був за позивачем, однак після розірвання шлюбу відповідач забрав усі документи (в тому числі і печатки ФОП ОСОБА_1 ,) та передав увесь бізнес своїй матері. Проте, позивачу достеменно відомо, що для розвитку вищевказаного бізнесу за спільні кошти було придбано обладнання: столи 10 шт.; стільці 20 шт.; шафи 4 шт.; стелаж; дитячий куток 2 шт.; міні-бар 3 шт.; ноутбуки 9 шт.; телефони; МФУ 4 шт.; кондиціонер 4 шт.; дивани 3 шт; журнальний стіл; стаціонарний комп?ютер з ЖК дисплеєм; сейф; кофе-машина.

Також за час шлюбу було проведено ремонт та брендування чотирьох офісних приміщень, розміщення зовнішньої реклами, оформлення фасадів та світлових вивісок.

Крім того, сторонами було придбано автомобіль, який на разі використовує Відповідач. Всі документи на зазначений автомобіль знаходяться у ОСОБА_2 . Таким чином, загальну суму набутого майна під час шлюбу подружжям на даний момент встановити не має можливості, оскільки усі документи на вищевказане майно знаходиться у відповідача.

Крім того, за час шлюбу позивачем та відповідачем як подружжям в інтересах сім?ї було здійснено ремонт та поліпшення квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживали як подружжя. Отже, позивач вважає, що має право на відшкодування 1/2 частки витрат на проведені поліпшення зазначеної квартири.

Після розірвання шлюбу вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду із вищезазначеним позовом, висунувши вказані вимоги.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Бутенко М.В. від 01.12.2021 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.05.2022 року відповідач ОСОБА_2 через свого представника, адвоката Кафтасьєву Г.В., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнає, вважає, що факти та обставини, викладені в позовній заяві є не обгрунтованими, не підтвердженими належними доказами та не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства України з огляду на наступне. По-перше, щодо фактичних обставин справи. Дійсно, шлюб між сторонами по справі розірвано на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, від 28 травня 2020 року, у шлюбі, народилися діти - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, відповідач поїхав з міста та переїхав до міста Києва, де мешкає зараз. Позивач разом з дітьми залишилися проживати в квартирі, за адресою АДРЕСА_1 . Всі предмети побуту, у тому числі, меблі, побутові прилади, які були в квартирі, залишилися в користуванні позивача, з боку відповідача жодних вимог до позивача ані про поділ предметів побуту, ані стягнення коштів не заявлялося, тому твердження представника позивача про наявність спору між сторонами не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки майно, набуте під час шлюбу, залишилося в користуванні у позивача. Посилання в позові на ведення спільного бізнесу, не є доречним в частині даного позову, оскільки позивач по справі була зареєстрована як фізична особа - підприємець. Згідно чинного законодавства вона є відповідальною особою, як за отримання та збереження печатки, ведення господарської діяльності, отримання прибутків та сплати податків, тому твердження позивача про поділ речей, які використовувалися нею під час ведення підприємницької діяльності не обґрунтовані. По - друге, щодо наведеного в позовній заяві переліку майна, яке є предметом розподілу та його вартості. Позивач вказує, що в переліку предмети побуту по кілька разів, наприклад, плита BOSH, газповерхня GORENIE, електродуховка та духовий шкаф, кухонний гарнітур PROVANCE, кухня « Модерн», витяжка PYRAMIDA та витяжка ELEYS, найменування цих предметів побуту взагалі не відомі відповідачу, всі речі побутові, які є в квартирі залишилися (в тому числі меблі для кухні, газова плита, предмети інтер?єру залишилися в квартирі в користуванні позивача), відповідач не має на руках ані накладних, ані чеків щодо придбання вказаних в позовній заяві предметів.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем та її представником не наведено належних та припустимих доказів щодо наявного спору між сторонами щодо поділу майна, ані підстав для звернення до суду з вказаними вимогами у позивача, ані доказів наявності цього майна та його вартості.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 420/24 від 19.12.2024 року, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_6 . Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24 з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, канцелярією суду здійснено повторний автоматизований перерозподіл даної цивільної справи відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024 року, відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу передано для розгляду судді Чирському Г.М.

Згідно ухвали судді від 06.01.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач та її представник адвокат Іоаніді Д.С. в судове засідання не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач та його представник адвокат Кафтасьєва Г.В. в судове засідання не з`явилися, представником подано до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, в задоволенні позовних вимог прохала відмовити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач заявив вимогу про визнання майна спільною сумісною власністю. Суд вважає обраний спосіб захисту є неефективним. Так, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Однак, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку, лише на ім`я одного з подружжя, не спростовує презумпції належності вищевказаного майна до спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Отже, сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівні.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно до розділу 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом встановлено, що 11.03.2006 року був укладений шлюб між позивачкою та відповідачем (а.с.9).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2020 року шлюб між Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 березня 2006 року, у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №150 розірвано (а.с. 12-13).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .( а.с. 10,11).

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що їх спільним з відповідачем майном, яке підлягає поділу, є речі побутового вжитку: холодильник Атлант (двокамерний) вартістю 10669,00 грн., плита Bosh та духова шафа Bosh вартістю 11699,00 грн, пральна машина L6 WP-80155NUP вартістю 8000,00 грн., посудомийна машина SMU 40C00EU/45 вартістю 10299,00 грн., витяжка Pyramida 2565,00 грн., витяжка ELEYS Storm 960 вартістю 2150 грн., газповерхня GORENIE вартістю 3800 грн., електро-духовка GORENIE вартістю 7500 грн., кухня «Модерн» вартістю 21893 грн., кухонний гарнітур Provance вартістю 25086,00 грн., меблевий гарнітур BRV wenge вартістю 22429,00 грн., кухонний куток «Мілан» вартістю 3184 грн., диван «Венеція» вартістю 5850 грн., шафа-купе стандарт вартістю 4405 грн., комод (індивідуальний заказ) вартістю 2365 грн., ноутбук Apple Makbook (точна ціна не відома), фотокамера дзеркальна CANON вартістю 7999 грн., принтер CANON вартістю 1302 грн., велосипед круізер Electra (точна ціна не відома), велосипед SportBike ((точна ціна не відома), колекція бонів (точна ціна не відома), спортивні часи Sunnto (точна ціна не відома).

Однак позивачка не надала доказів часу їх придбання, вартості вказаної техніки та речей станом на час розгляду справи. Клопотань стосовно призначення судово-товарознавчої експертизи позивачкою також заявлено не було.

Суд зазначає, що позивачка в позові пояснила, що копії документів на придбання вищезазначеного майна знаходяться у відповідача по справі.

У відзиві представник відповідача спростувала вказані обставини та зазначила, що всі предмети побуту у тому числі меблі, побутові прилади, які були в квартирі, залишилися в користуванні позивача, з боку відповідача жодних вимог до позивача ані про поділ предметів побуту, ані стягнення коштів не заявлялося, тому твердження представника позивача про наявність спору між сторонами не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки майно, набуте під час шлюбу, залишилося в користуванні у позивача.

Оскільки колишній чоловік не спростував презумпції спільної сумісної власності на спільне майно, суд вважає, що на це майно поширюється режим спільної сумісної власності.

Задоволення вимоги про поділ майна як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишнім чоловіком права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт.

Крім того, як зазначає сторона відповідача у відзиві, позивач вказує, що в переліку предмети побуту по кілька разів, наприклад, плита BOSH, газповерхня GORENIE, електродуховка та духовий шкаф, кухонний гарнітур PROVANCE, кухня «Модерн», витяжка PYRAMIDA та витяжка ELEYS, найменування цих предметів побуту взагалі не відомі відповідачу, всі речі побутові, які є в квартирі залишилися ( в тому числі меблі для кухні, газова плита, предмети інтер?єру залишилися в квартирі в користуванні позивача), відповідач не має на руках ані накладних ані чеків щодо придбання вказаних в позовній заяві предметів.

Таким чином, позивачкою не надано доказів щодо індивідуальних ознак речей побутового вжитку, які вона включила до переліку майна, що підлягає поділу як спільне майно подружжя сторін, а саме відсутні зазначення року випуску, дані щодо джерел та обставин придбання спірних речей, а також не надано об`єктивних доказів дійсної вартості усього спірного майна на час розгляду справи з урахуванням ступеню зносу окремих речей.

В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б достовірно встановити, яка саме побутова техніка, речі та меблі перебувають у користуванні сторін.

За таких обставин, суд позбавлений можливості провести поділ між сторонами речей побутового вжитку, через недоведеність позивачкою складу цього майна та його дійсної вартості на час вирішення спору.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, згідно якого майно фізичної особи-підприємця, яке ним придбане й використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до статті 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 зазначеного Кодексу.

Позивачка в позові зазначила, що за час шлюбу вони з відповідачем спільно вели бізнес, який був за позивачем, однак після розірвання шлюбу відповідач забрав усі документи (в тому числі і печатки ФОП ОСОБА_1 ) та передав увесь бізнес своїй матері.

Проте, позивачу достеменно відомо, що для розвитку вищевказаного бізнесу за спільні кошти було також придбано обладнання.

Посилання в позові на ведення спільного бізнесу, не є доречним в частині даного позову, оскільки позивач по справі - ОСОБА_1 , як фізична особа - підприємець, згідно до чинного законодавства є відповідальною особою, як за отримання та збереження печатки, ведення господарської діяльності, отримання прибутків та сплати податків, тому твердження позивача про поділ речей, які використовувалися нею під час ведення підприємницької діяльності не обґрунтовані.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, яке саме майно, задіяне у підприємницькій діяльності, підлягає поділу: його найменування, вартість, час придбання.

Згідно висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначає не тільки факт придбання його під час шлюбу, але й спільна участь подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи припис статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд має встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності подружжя визначається з урахуванням часу набуття майна, а також джерел його набуття (коштів, за які набуте це майно). Лише за такого врахування припис статті 60 СК України вважається правильно застосованим.

Таким чином, позивачка на підтвердження своїх вимог, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, не довела суду, що перелічене в позові рухоме та нерухоме майно, речі побуту є сумісним майном подружжя та що воно підлягає поділу.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд покладає витрати позивача по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 3,12,13,76,89,141,206,263,265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.М. Чирський