Справа № 629/4832/25
Провадження № 2/629/1401/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Каращук Т.О., розглянувши позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Свистуна Андрія Володимировича до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в:

Позивач, в інтересах якого діє представник, звернувся до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області про зняття арешту з майна, в якому просив скасувати арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0901, :02:000:0902, :02:000:0824, :02:000:0825, :01:000:0913, :01:000:0912, які були накладені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45819861 від 12.12.2014 року, винесеної ВДВС Лозівського МРУЮ Харківської області, та на підставі постанови про арешт майна боржника № 56814348 від 24.10.2019 року головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Барсегян А.О.

Відповідно до положень ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При дослідженні матеріалів справи, встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру.

Згідно підпункту 2 пункту 2 частини другої ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання

фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір, а саме, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В даному випадку позов подано фізичною особою, а тому при поданні позову сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн.

Однак, як вбачається з викладеного у позові, позивач просить скасувати арешти, накладені в межах виконавчого провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В позовній заяві не вказано вимоги про визнання права власності, однак відповідно до квитанції, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 7 267,20 грн. Вказаний розмір не відповідає ставці за немайнову вимогу, однак і виходячи з визнання права власності (в даному випадку стосується права розпорядження позивача) незрозумілим є розмір сплаченого судового збору, так як відсутні відомості щодо оцінки майна.

Згідно із ч.4 ст.177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги або розрахунок суми судового збору підлягають уточненню.

Крім того, як вбачається з постанови КЦС ВС від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21, особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

В постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №299/2931/17 вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої

накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України».

Таким чином, у разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за ст.ст. 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто для даного випадку відповідачами мають бути боржника та має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом).

В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №752/19715/14-ц зазначено, що позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Зважаючи на вище вкладене, відповідачами у даній справі повинен бути боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Також, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, представник позивача у позові вказав, що ОСОБА_1 не зареєстрований в електронному кабінеті, однак про наявність чи відсутність взагалі електронної пошти у ОСОБА_1 та адресу власної електронної пошти, за допомогою якої було здійснено реєстрацію в електронному кабінеті, не зазначив.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, дослідивши позовну заяву та додатки до неї, судом було встановлено, що дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ч.1 ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Протягом наданого судом строку позивачу слід подати до суду позовну заяву, яка б відповідала вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, з усуненням вказаних в даній ухвалі суду недоліків.

Керуючись ст.ст.175,185,260 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Свистуна Андрія Володимировича до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області про зняття арешту з майна- залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення заяви без руху, заява вважатиметься неподаною та буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О.Каращук