Дата документу 14.07.2025
Справа № 501/3149/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1

до

відповідача ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., місце знаходження: м.Чорноморськ Одеської області, вул. Данченка, буд. 8/22-Н

предмет та підстави позову: про визнання заповіту недійсним,

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 09.09.2021 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К) про визнання заповіту недійсним, згідно якого просить суд:

- визнати недійсним заповіт від 05 серпня 2016 року, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Л.М.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у справі.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_3 .

На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу від 27.07.2016, зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.08.2016.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

З метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., де відкрито спадкову справу і нотаріусом роз`яснено позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 неможливо у зв`язку з тим, що спадкодавець залишив заповіт не на користь позивача.

Як стало відомо позивачу, його батько склав заповіт на користь ОСОБА_2 ..

Даний заповіт позивач вважає недійсним та зазначає, що його батько страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «органічного розладу особистості, із зниженням когнітивних функцій та емоційно-вольовим порушення, сутінковим розладом свідомості за анамнезом». Перебував на обліку у лікаря-психіатра поліклініки №1 КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, проходив лікування в психоневрологічному відділенні даної лікарні. З вересня 2001 року за рішенням СП МСЕК №2 визнаний інвалідом ІІ групи безстроково з діагнозом F 07 (розлад особистості та поведінки). Періодично відвідував лікаря психіатра із скаргами на здоров`я.

16.05.2018 на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області був визнаний недієздатним і над ним встановлена опіка. До дня своєї смерті знаходився на стаціонарному лікуванні КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради з діагнозом «Органічний розлад особистості» F 07/82, де і помер при загадкових обставинах.

Позивач стверджує у позові, що відповідач ОСОБА_2 батькові позивача доводився взагалі чужою людиною, він скориставшись хворобливим станом ОСОБА_3 незаконно заволодів його часткою квартири АДРЕСА_3 , уклавши з батьком договір дарування від 05.08.2016 на свою користь.

Вчинення таких дій батьком позивача суперечить здоровому глузду щодо позбавлення права власності на себе за життя на частку житла та позбавлення права на житло єдиного сина - позивача по справі.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 01.11.2021 надав до суду відзив на позов (а.с.77-79 т.1), просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- ОСОБА_3 не страждав в 2016 році на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «органічного розладу особистості» із зниженням когнітивних функцій та емоційно-вольовим порушенням, сутінковим розладом особистості і його лікування в КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради зовсім не свідчать про те, що він на час видачі заповіту 05.08.2016 року на ім`я відповідача, знаходився в незрозумілому для нього стані, не розумів значення своїх дій, тобто його волевиявлення не було вільним;

- відповідач досить тривалий час був знайомий з ОСОБА_3 та його родиною, знаючи, що померлий мав хворобу, яка заважала йому у повній мірі самостійно себе утримувати, на той час знаходився в стадії ремісії. Відповідач всіляко допомагав померлому по господарству, по закупівлі продуктів, одягу, проходженню періодичного лікування, по представництву його інтересів в різноманітних установах та підприємствах;

- не зрозуміло чому позивач не допомагав батьку, не взяв опіку над ним;

- жодних доказів на підтвердження обставин щодо примушування відповідачем ОСОБА_3 до видачі заповіту на ім`я відповідача, укладання договору дарування квартири позивачем до позову не надано;

- здатність керувати своїми діями та не перебування ОСОБА_4 в незрозумілому для нього стані на час близький до видачі оспорюваного заповіту свідчить чимала кількість укладених особисто ОСОБА_5 нотаріально-посвідчених правочинів,

- висновком судово-психіатричної експертизи №472 від 07.10.2020 по справі №501/2925/18 встановлено, що ОСОБА_3 знаходився в зрозумілому для нього стані, розумів значення своїх дій, тобто його волевиявлення було вільним, тощо.

Позивач ОСОБА_1 12.11.2021 надав до суду відповідь на відзив (а.с.165-169 т.1).

Третя особа приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К. 20.10.2021 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.70 т.1).

Представник позивача 07.07.2025 надав до суду заяву про розгляд спрапви без його участі, просив суд задовольнити позов у повному обсязі (а.с.90 т.3).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі, заяви сторін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 09.09.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.36 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 21.09.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження (а.с.62-63 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 21.09.2021 забезпечено позов (а.с.64-66 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.11.2021 витребувано із ВП №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області (м. Чорноморськ Одеської області, вул. Хантадзе, буд. 15) належним чином завірену копію матеріалів за заявою ОСОБА_3 (реєстраційний №9339 від 30.10.2016) (а.с.201-202 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.12.2021 викликано в судове засідання свідків (а.с.91 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 січня 2022 року по вказаній цивільній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с.104-108 т.2).

До суду 31.01.2022 надійшла апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бочевара Михайла Павловича на ухвалу суду від 14 січня 2022 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с.113-115 т.2).

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бочевара Михайла Павловича залишена без задоволення. Ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 14.01.2022 - залишена без змін (а.с.137-139 т.2).

До Іллічівського міського суду Одеської області 25.10.2022 надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ліферчук Т.С. про поновлення провадження у справі, доручення виконання посмертної судово-психіатричної експертизи у справі іншій експертній установі (а.с.135-136 т.2)

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 31.10.2022 відновлено провадження у справі (а.с.147 148 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.11.2022 задоволено клопотання представника позивача та замінено експертну установу. Крім того, зупинено провадження у справі до закінчення експертизи (а.с.159-160 т.2).

Справа повернута до суду 19.01.2023 без висновку експерта (а.с.167-168 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20.01.2023 відновлено провадження у справі (а.с.171 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.01.2023 задоволено клопотання представника позивача та замінено експертну установу (а.с.180-181 т.2).

10.05.2023 до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (а.с.189-191 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.05.2023 відновлено провадження у справі (а.с.193 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.06.2023 витребувано додаткові докази (а.с.206-207 т.2)

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2023 задоволено клопотання представника позивача та замінено експертну установу, зупинено провадження у справі до закінчення експертизи (а.с.226-227 т.2).

16.04.2025 справа повернута до суду з висновком експерта (а.с.1 т.3).

Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 28.05.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.68 т.3).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях сторони відповідача/його представника, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких відповідач (його представник) належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.60, 70, 73-75 т.3).

Разом з тим, відповідач/представник відповідача в судові засідання не з`являлися, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі, на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Розгляд справи здійснювався судом в порядку спрощеного позовного провадження, явка сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_3 (а.с.6 т.1).

На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу від 27.07.2016, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.08.2016 (а.с.7-11, 12 т.1).

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13 т.1).

З метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., де відкрито спадкову справу і нотаріусом роз`яснено позивачу, що видати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 неможливо у зв`язку з тим, що спадкодавець залишив заповіт не на користь позивача (а.с.14-15 т.1).

Як стало відомо позивачу, його батько ОСОБА_3 05 серпня 2016 року склав заповіт на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Л.М., що підтверджується копією листа приватного нотаріуса (а.с.15 т.1).

ОСОБА_3 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «органічного розладу особистості, із зниженням когнітивних функцій та емоційно-вольовим порушення, сутінковим розладом свідомості за анамнезом». Перебував на обліку у лікаря-психіатра поліклініки №1 КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, проходив лікування в психоневрологічному відділенні даної лікарні, що підтверджується копією відповіді (а.с.16-17, 30 т.1).

З вересня 2001 року за рішенням СП МСЕК №2 ОСОБА_3 визнаний інвалідом ІІ групи безстроково з діагнозом F 07 (розлад особистості та поведінки) (а.с.19 т.1).

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.05.2018 ОСОБА_3 визнаний недієздатним і над ним встановлена опіка (а.с.18 т.1).

Відповідно до копії висновку судово-психіатричних експертиз від 24.01.2018 №33 (а.с.20-29 т.1), ОСОБА_3 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного розладу особистості, із зниженням когнітивних функцій та емоційно - вольовим порушенням, сутінковим розладом свідомості за анамнезом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F07.0», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), у зв`язку з чим нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними».

Згідно висновку Фахівця № 1 від 18 січня 2021 року (а.с.50-57, 171-178 т.1):

- висновок судово-психіатричних експертів від 07.10.2020 № 472 відносно ОСОБА_3 складений з істотним порушенням нормативних та методичних вимог, а підсумкові експертні висновки в ньому не є науково обґрунтованими;

- відомості про експертів представлені неповно та неточно. Експертний аналіз відзначається очевидною неповнотою: не була витребувана основна частина медичних карт ОСОБА_3 із психіатричних закладів, не досліджувалися пояснення свідків та відповідачів стосовно психічного стану підекспертного в досліджуваний період часу;

- аргументація експертного висновку є однобічною та суперечливою з наукової точки зору. Експертне рішення про збережену здатність ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на 05.08.2016 не випливає зі змісту дослідницької частини висновку і має непереконливий характер.

ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради з діагнозом «Органічний розлад особистості» F 07/82 (а.с.187-188, 189 т.1).

Висновком судово-психіатричної експертизи №472 від 07.10.2020 по справі №501/2925/18 встановлено, що ОСОБА_3 знаходився в зрозумілому для нього стані, розумів значення своїх дій, тобто його волевиявлення було вільним (а.с.99-113 т.1).

Судом досліджено належним чином завірену копію матеріалів за заявою ОСОБА_3 (реєстраційний №9339 від 30.10.2016) надану ВП №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області (м.Чорноморськ Одеської області, вул. Хантадзе, буд. 15) (а.с.1-76 т.2).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №355/24 від 24.11.2024 (а.с.22-51 т.3):

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент складання заповіту 05 серпня 2016 виявляв ознаки хронічного психічного розладу у вигляді Шизофренії з нападопобібно-прогредієнтним перебігом (Параноїдна шизофренія, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом F20.01 згідно міжнародної класифікації хвороб Х перегляду) на тлі органічної недостатності головного мозку.

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент складання заповіту 05 серпня 2016 внаслідок наявного психічного розладу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також, судом досліджено копію матеріалів спадкової справи №36 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (а.с.126-149 т.2).

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними(тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Для встановлення психічного стану спадкодавця в момент складання заповіту (укладення спадкового договору), який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2022 року у справі № 554/7289/19 (провадження № 61-13635св21).

Психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом у встановленні спірних обставин.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №355/24 від 24.11.2024 (а.с.22-51 т.3):

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент складання заповіту 05 серпня 2016 року виявляв ознаки хронічного психічного розладу у вигляді Шизофренії з нападопобібно-прогредієнтним перебігом (Параноїдна шизофренія, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом F20.01 згідно міжнародної класифікації хвороб Х перегляду) на тлі органічної недостатності головного мозку.

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент складання заповіту 05 серпня 2016 року внаслідок наявного психічного розладу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що при посвідченні спірного заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та що у нього було відсутнє волевиявлення на вчинення спірного правочину.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно платіжної інструкції №34373598 від 08.09.2021 (а.с.1 т.1) позивачем сплачено 908,00 грн. судового збору при подачі позову та згідно платіжної інструкції №34373693 від 08.09.2021 (а.с.37 т.1) позивачем сплачено 454,00 грн. судового збору за заяву про забезпечення позову, який підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі.

Крім того, до суду 30.06.2025 та 01.07.2025 надійшли заяви представника позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 8 000 грн та витрат, понесених внаслідок проведення судово-психіатричної експертизи у розмірі 108 663,90 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої суми витрат на правову допомогу, заявником надані наступні докази:

- копія договору №9 про надання правової допомоги від 03.09.2021;

- копія додаткової угоди від 02.11.2021 до договору №9 про надання правової допомоги від 03.09.2021;

- копія квитанції до прибуткового касового ордеру №18 від 03.09.2021 на суму 1000,00 грн. (підстава договір №9);

- копія квитанції №5 від 19.02.2025 на суму 7000,00 грн. (підстава договір №9 про надання правової допомоги від 03.09.2021);

- копія акту виконаних робіт та їх вартість від 23.06.2025 по справі №501/3149/21.

З огляду на інформацію, зазначену в наданому заявником Акті виконаних робіт та Розрахунку судових витрат по справі на правову допомогу, надану в рамках даної справи, включаються наступні послуги адвоката: ознайомлення із документами та іншими матеріалами справи, складання позову, вивчення судової практики, підготовка клопотань, заяв, участь представника позивача у судових засіданнях, тощо.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року по справі № 550/936/18.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Згідно положень ст.ст.76-81 ЦПК України, обставини, на які посилаються сторони, як на обґрунтування своїх вимог чи заперечень, повинні бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, обов`язок подання яких покладено на сторони.

Таким чином, дослідивши надані представником позивача копії документів, що підтверджують заявлений позивачем розмір судових витрат, суд вважає, що стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. такою, що відповідає принципу співмірності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з проведенням посмертної судово-психіатричної експертизи у розмірі 108 663,90 грн, суд керується наступним.

На підтвердження витрат на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в матеріалах справи містяться наступні документи:

- лист експертної установи №91 від 07.04.2023 з розміром суми експертного дослідження, банківських реквізитів (а.с.189 т.2);

- квитанція до платіжної інструкції № від 14.08.2023 на суму 107 588,00 грн. (а.с.218 т.2);

- квитанція до платіжної інструкції № від 14.08.2023 на суму 1 075,90 грн. (а.с.218 т.2).

Вказані докази підтверджують факт проведення посмертної судово-психіатричної експертизи за кошти позивача, вартість вказаної експертизи відповідно до попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта становить 108 663,90 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи згідно із висновком експерта №355/24 від 24.11.2024 (а.с.22-51 т.3):

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент складання заповіту 05 серпня 2016 року виявляв ознаки хронічного психічного розладу у вигляді Шизофренії з нападопобібно-прогредієнтним перебігом (Параноїдна шизофренія, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом F20.01 згідно міжнародної класифікації хвороб Х перегляду) на тлі органічної недостатності головного мозку.

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент складання заповіту 05 серпня 2016 року внаслідок наявного психічного розладу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи вказане, суд доходить висновку, що дана посмертна судово-психіатрична експертиза є доцільною та такою, що безпосередньо пов`язана із розглядом даної справи.

Суд бере до уваги, що призначення такої експертизи було наслідком незгоди відповідача з підставами та предметом позову.

Відповідно до ст.133 ЦПК України витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Верховного Суду у справі №712/4126/22 від 22.11.2023 року викладено наступний правовий висновок: «Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права».

В результаті всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих заявником доказів, суд доходить висновку про те, що понесені позивачем витрати на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані з розглядом справи і підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К.) про визнання заповіту недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт від 05 серпня 2016 року, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Л.М.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 118 025,90 гривень, з яких: судовий збір за позовом у розмірі 908,00 гривень, судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 454,00 гривень, оплата посмертної судово-психіатричної експертизи становить 108 663,90 гривень, витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко