Справа № 489/3648/25
Провадження № 2/489/2180/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткачук Г.М.,

представника відповідача Тарасенка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,

встановив:

В травні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ткачук Г.М. із застосуванням системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна.

Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 . В 2020 році позивач вирішив реалізувати своє право на відчуження належного йому нерухомого майна, проте нотаріусом йому було повідомлено, що на його квартиру накладено арешт Ленінським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міськрайонного управління юстиції. В зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з його майна, долучивши до заяви постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2009 в зв`язку з повним фактичним виконанням. Згідно відповіді ДВС у знятті арешту з майна позивача було відмовлено та роз`яснено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 47546259 з примусового виконання постанови № 3/489/2068/14, виданої 05.12.2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва; 04.10.2016 виконавче провадження закінчено відповідно до п. 2 ч. 1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»; надати більш вичерпну інформацію не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання. Оскільки на теперішній час виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно позивача знищено; виконавче провадження було закрито в зв`язку із повним фактичним його виконанням, наявність арешту на все майно, яке належить позивачу - безпідставна та порушує права позивача на володіння, користування та розпорядження його майном.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд зняти арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , належну йому на праві власності, який було накладено постановою про арешт майна боржника АК № 15746920 від 09.11.2009 Ленінським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

23.05.2025 від представника відповідача Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилався на те, що передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 відсутні, Накладення арешту на майно боржника було здійснено старшим державним виконавцем Саркісян К.С. на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Діпропетровська про накладення арешту на майно ОСОБА_1 . Оскільки ухвалу суду про накладення арешту на майно, яка була виконавчим документом, державним виконавцем було виконано арешт на майно ОСОБА_1 накладено, 16.12.2009 виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа. Крім того зазначав, що у справах про звільнення майна з-під арешту належним відповідачем є особа, в інтересах якої було накладено арешт, а не відповідний орган державної виконавчої служби, який у такому випадку може залучатись до участі у справі в якості третьої особи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ткачук Г.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Підтримала клопотання про доручення доказів від 05.06.2025, яке протокольно задоволено.

Представник Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенко в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.05.2025 ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.01.2012, виданого Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою, належить кв. АДРЕСА_1 (а.с. 7, зворотня сторона).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об1єктів нерухомого майна від 08.05.2025 все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Підстава обтяження: постанова про відкриття, 15746920, 09.11.2009, Ленінський ВДВС ММУЮ д/в ОСОБА_2 ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; обтяжував: Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (а.с. 7, зворотня сторона).

У відповідності до повідомлення Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.06.2020 № 69553 у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 475446259 з примусового виконання постанови № 3/489/2068/2024, виданої 05.12.2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 36,54 грн. 04.10.2016 виконавче провадження закінчено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Надати більш вичерпну інформацію не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено (а.с. 7).

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Інгульському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 15746920, яке було відкрито 09.11.2009, стягувач: ЗАТ «ПриватБанк», боржник: ОСОБА_1 (а.с. 6).

У відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження № 15746920 від 16.12.2009, винесеної старшим державним виконавцем Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Саркісян К.С., виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 2-7503, виданої 23.06.2009 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , стягувач: ЗАТ «ПриватБанк», - закінчено в зв`язку з повним фактичним виконанням (накладенням арешту на майно)(а.с. 9).

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-7503/2009 від 23.06.2009 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) в межах заявлених позовних вимог у розмірі 9 986,46 дол. США:

-нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_2 ;

-грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача;

-автомобіль LIFAN (модель: 250 1.5, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 ) (а.с. 31, зворотня сторона).

Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-412/1102/2012 від 02.02.2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишено без розгляду; заходи забезпечення позову, прийняті ухвалою від 23.06.2009 (у 2009 році номер справи був 2-7503/2009) у відношенні відповідача ОСОБА_1 скасовано в повному обсязі (а.с. 32-33).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з належного йому майна. Проте згідно листа Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.06.2020 за вих. № 69553 повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що арешт на майно позивача ОСОБА_1 було накладено державним виконавцем 09.11.2009 на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову накладення арешту.

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) державною виконавчою службою підлягали виконанню такі документи, як, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.

У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення (виконавчого документа), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі викладеного, виконавши ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_1 , державним виконавцем Ленінського ВДВС ММЮ Саркісяном К.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 15746920 від 16.12.2009.

Згідно ст. 151, 152 ЦПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) суд за заявою осіб,які беруть участь у розгляді справи, може вжити заходів забезпечення позову. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або у інших осіб.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що арешт на майно позивача ОСОБА_1 було накладено державним виконавцем в межах виконання ухвали суду про забезпечення позову. Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2012, згідно якої заходи забезпечення позову, прийняті ухвалою суду від 23.06.2009 відносно ОСОБА_1 скасовано в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття арешту з майна є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, незважаючи на те, що позивачу достовірно відомо про наявність судового рішення (ухвали суду) про скасування заходів забезпечення позову, до відділу ДВС із заявою про скасуванням таких заходів із наданням належно посвідченої копії відповідної ухвали суду він не звертався.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 просив зняти арешт з його майна, накладений органами державної виконавчої служби на виконання ухвали суду про забезпечення позову, в позовному порядку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Приймаючи до уваги викладене, встановивши, що арешт на майно позивача було накладено на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову, та вказане забезпечення на теперішній час скасовано ухвалою цього ж суду, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і необґрунтованими, ним обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки він може відновити їх зареєструвавши ухвалу суду про скасування заходів забезпечення позову в органах державної виконавчої служби. Доказів про відмову в такій реєстрації до матеріалів справи не долучено. За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса: м. Миколаїв,просп. Миру, 54-В, корп. 4.

Повний текст рішення складено 30.06.2025.

Суддя Г.А. Микульшина