Справа № 444/465/25
Провадження № 2/444/732/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

16 червня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Будзан Н.В.,

з участю

представника позивача Фостяк А.Я.,

представника відповідача Митровка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов подано через систему «Електронний суд».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Філії «Рава-Руське лісове господарство» від 31 грудня 2024 року №414-К ОСОБА_1 звільнено з посади начальника транспортного цеху філії «Рава-Руське лісове господарство» у зв`язку із припиненням філії «Рава-Руське лісове господарство» шляхом її закриття відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України». Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 07.01.2025 року. Одночасно, у трудовій книжці позивача 07.01.2025 року було вчинено запис №10: «Звільнений із займаної посади у зв`язку із припиненням філії шляхом її закриття, п.1 ст.40 КЗпП України».

Позивач вважає наказ філії «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 31.12.2024 №414-К незаконним та таким, що порушує його право на працю, а тому такий підлягає скасуванню, враховуючи наступне.

В оскарженому наказі зазначена підстава винесення цього наказу: Наказ Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 18.10.2024 №184; Наказ по Філії «Рава-Руське лісове господарство» від 23.10.2024 №671/21.23-ВЛ; Наказ по Філії «Рава-Руське лісове господарство» від 28.12.2024 №334-К «Про введення в дію штатного розпису»; Лист-попередження про майбутнє вивільнення та припинення трудових відносин від 23.10.2023 №678/21.23-ВЛ.

Так, листом-попередженням про майбутнє вивільнення та припинення трудових відносин від 23.10.2023 року №678/21.23-ВЛ Філія «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» повідомила позивача, що відповідно до наказу ДП «Ліси України» від 18.10.2024 №1841 «Про припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» філія «Рава-Руське лісове господарство» припиняється шляхом її закриття в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Окрім того, цим листом на підставі ст.49-2 та п.1 ст.40 КЗпП України позивача попереджено про наступне звільнення з посади начальника цеху та припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку. Також зазначено, що про наявність вакантних посад у філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» ОСОБА_1 буде додатково попереджено. Однак, такий лист щодо наявності вакантних посад в апараті ДП «Ліси України» (№10333/4.3.1-ВЛ від 26.12.2024), був доведений позивачу до відома листом Філії «Рава-Руське лісове господарство» від 31.12.2024 №823/21.23-ВЛ лише 07.01.2025 року (в день ознайомлення з наказом про звільнення). Тобто, одночасно в один день (31.12.2024 року) відповідач виносить наказ про звільнення ОСОБА_1 та складає лист, яким доводить до відома інформацію про наявність вакантних посад (лише) в апараті ДП «Ліси України».

Таким чином, на момент винесення наказу про звільнення позивача відповідач навіть не намагається виконати обов`язок, передбачений ст.49-2 КЗпП України, та запропонувати позивачу іншу/вакантну посаду у філії «Карпатський лісовий офіс», не з`ясовує, чи відмовляється працівник від переведення на такі посади.

В порушення вимог вказаної норми, відповідач одночасно із повідомленням про звільнення не запропонував позивачу вакантні посади. Така інформація (про перелік вакантних посад) була доведена до відома позивача у день звільнення, що свідчить про те, що дане повідомлення про вакантні посади носило суто формальний характер: адже позивач фактично був позбавлений можливості погодитись (чи не погодитись) на переведення на іншу роботу/посаду.

Щодо правової підстави проведеного звільнення, позивач вказує, що як зазначалось вище, підстава його звільнення (відповідно до оскаржуваного наказу): «у зв`язку із припиненням філії «Рава-Руське лісове господарство» шляхом її закриття відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України».

Законодавством (п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України) передбачена можливість розірвання трудового договору у зв`язку зі зміною в організації виробництва та праці, у т.ч. ліквідацією, реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Однак у разі закриття філії мова не йде про ліквідацію підприємства (ДП «Ліси України»), а про його реорганізацію. Таким чином, при ліквідації філії повинно відбуватись вивільнення працівників на підставі ст. 49-2 Кодексу законів про працю України (з проведенням завчасного попередження працівників, пропонуванням іншого місця роботи на тому самому або іншому підприємстві та з дотриманням інших гарантій).

Така підстава звільнення, як-от: у зв`язку із припиненням філії «Рава Руське лісове господарство» шляхом її закриття відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, не передбачена трудовим законодавством, а тому є незаконною.

Щодо вакантних посад (запропонованих відповідачем разом/одночасно із наказом про звільнення листом №10333/4.3.1-ВЛ від 26.12.2024), позивач зазначає, що йому було доведено до відома інформацію про наявність вакантних посад лише в апараті ДП «Ліси України», та не запропоновано усі вакантні посади ДП «Ліси України», зокрема, в філії «Карпатський лісовий офіс», включаючи всі його відокремлені структурні підрозділи, оскільки саме філія «Карпатський лісовий офіс» була створена на базі ліквідованої філії «Рава-Руське лісове господарство».

У зв`язку з наведеними обґрунтуваннями, наказ про звільнення ОСОБА_1 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а ОСОБА_1 поновленні на роботі.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ філії «Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 31 грудня 2024 року №414-К «Про звільнення ОСОБА_1 у порядку припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» шляхом її закриття», поновити його на посаду начальника транспортного цеху філії «Рава-Руське лісове господарство» з 08.01.2025 року та стягнути суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 17.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14 травня 2025 року.

11.04.2025 року до суду поступив відзив на позовну заяву поданий представником Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Митровка Я.В. У відзиві представник заперечує позовні вимоги та зазначає наступне. Згідно штатного розпису та структури і штатної чисельності Філії «Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на 2025 рік, порівняно з штатним розписом та структурою і штатною чисельністю на 2024 рік, які діяли раніше, зменшилась кількість працівників філії, це підтверджує те, що мало місце скорочення штату та чисельності працівників філії «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України». З огляду на зазначене, можна прийти до висновку, що штатний розпис філії «Рава Руське лісове господарство» був скорочений повністю, в тому числі і посада позивача, окрім посад, які залишись в штатному розписі з метою здійснення всіх дій для закриття філії. На виконання вимог статті 49-2 КЗпП України позивача було належним чином попереджено за два місяці про наступне вивільнення. Водночас позивачу були запропоновані вакантні посади в апараті ДП «Ліси України» на які позивач не надав погодження, що ним не заперечується. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 14 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фостяк Андрія Ярославовича про витребування доказів.

Представника позивача ОСОБА_1 адвокат Фостяк А.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позові, просив суд такі задовольнити.

Представника відповідача адвокат Митровка Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, та підтримав викладені у відзиві на позов заперечення щодо позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача адвоката Фостяк О.Я., представника відповідача адвоката Митровка Я.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено наступні обставини.

31.12.2024 року директором Філії «Рава-Руське лісове господарство» Т. Чіхрак видано наказ №414-К «Про звільнення ОСОБА_1 у порядку припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» шляхом її закриття». (арк. спр. 20).

Згідно з зазначеним вище наказом №414-К, звільнено ОСОБА_1 , начальника транспортного цеху філії «Рава-Руське лісове господарство», першого дня після закінчення тимчасової непрацездатності у зв`язку з припиненням філії «Рава-Руське лісове господарство» шляхом її закриття відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставами вказано: Наказ Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 18.10.2024 №184; Наказ по Філії «Рава-Руське лісове господарство» від 23.10.2024 №671/21.23-ВЛ; Наказ по Філії «Рава-Руське лісове господарство» від 28.12.2024 №334-К «Про введення в дію штатного розпису»; Лист-попередження про майбутнє вивільнення та припинення трудових відносин від 23.10.2023 №678/21.23-ВЛ. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлений з таким наказом 07.01.2025 року та отримав копію такого наказу 07.01.2025 року.

Наказом №334-К від 28.12.2024 року директора Філії «Рава-Руське лісове господарство» Тарас Чіхрак «Про введення в дію штатного розпису» затверджено та введено в дію з 01.01.2025 року штатний розпис в кількості 2 штатні одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами в розмірі 23 200 грн.

Наказом №671/21.23-ВЛ від 23.10.2024 року директора Філії «Рава-Руське лісове господарство» Тарас Чіхрак «Про припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» припинено філію «Рава-Руське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шляхом її закриття.

Наказом №1841 від 18.10.2024 року припинено філію «Рава-Руське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шляхом її закриття, визначено директора філії «Рава-Руське лісове господарство» ОСОБА_2 відповідальним за проведення процедури припинення філії.

Наказом директора філії «Карпатський лісовий офіс» І.Чебан від 10.10.2024 року №1/39 введено в дію з 01.10.2024 року структуру і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затверджених Генеральним директором державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 01.10.2024, у кількості 8 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 406 000 грн. 00 коп.

Наказом директора філії «Карпатський лісовий офіс» І.Чебан від 29.10.2024 року №3/39.4 введено в дію з 29.10.2024 року структуру і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затверджених Генеральним директором державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 29.10.2024, у кількості 14 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 629 000 грн. 00 коп.

Наказом директора філії «Карпатський лісовий офіс» І.Чебан від 09.12.2024 року №13/39.4 введено в дію з 25.11.2024 року структуру і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затверджених Генеральним директором державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 25.11.2024, у кількості 17 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 746 000 грн. 00 коп.

Наказом директора філії «Карпатський лісовий офіс» І.Чебан від 02.01.2025 року №1/39.4 введено в дію з 01.01.2025 року структуру і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затверджених Генеральним директором державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 30.12.2024, у кількості 5208,25 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 110 257 385 грн. 00 коп.

Наказом директора філії «Карпатський лісовий офіс» І.Чебан від 04.04.2025 року №473/39.4 введено в дію з 01.04.2025 року структуру і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затверджених Генеральним директором державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 01.04.2025, у кількості 5219,55 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 110 963 365 грн. 00 коп.

У попередженні від 23.10.2024 року, яке надано позивачу ОСОБА_1 та підписано директором філії «Рава-Руське лісове господарство» Тарас Чіхрак вказано, що відповідно до наказу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 18.10.2024р. №1841 «Про припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» філія припиняється шляхом закриття її в порядку, передбаченому законодавством та попереджено позивача про наступне звільнення з посади начальника цеху та припинення трудових відносин на підставі статті 49-2 та пункту 1 статті 40 КЗпП України. Також вказано, що про наявність вакантних посад у філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ОСОБА_1 буде додатково попереджено. Позивач ОСОБА_1 розписався про те, що ознайомлений з попередженням та примірник такого отримав 24.10.2024 року (арк. спр. 17).

Зважаючи на викладені сторонами твердження в письмових заявах по суті справи, а також наведені в судовому засіданні представниками сторін доводи та міркування, суд враховує наступне.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штат працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відбулося припинення філії «Рава-Руське лісове господарство», а також відбулося укрупнення в структурі державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на базі філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, про те, що відповідач звільняючи ОСОБА_1 повинен був належним чином виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про що також було зазначено і в попередженні про наступне звільнення, з яким позивач був ознайомлений 24.10.2024 року.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Так, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачу при отримані попередження про звільнення не було запропоновано жодних вакантних посад на підприємстві чи в його структурних підрозділах.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника транспортного цеху філії «Рава-Руське лісове господарство» 07.01.2025 року.

Також ОСОБА_1 був ознайомлений з вакантними посадами в апараті ДП «Ліси України» 07.01.2025 року, тобто в день його звільнення (арк. спр. 15-16).

В матеріалах справи відсутні докази про те, що після ознайомлення позивача із попередженням про його звільнення у порядку ст. 49-2 Кодексу законів про працю України та до дня звільнення позивача, останньому пропонувалися наявні на підприємстві вакантні посади.

Як встановлено з матеріалів справи, попереджаючи про звільнення, відповідачем не повідомлено позивачу, що на цей час відсутні вакантні посади, що могли бути запропоновані йому для подальшого працевлаштування, а лише зазначено, що про наявність вакантних посад у філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» його буде додатково попереджено.

Наведені представником відповідача у відзиві доводи та твердження не спростовують обов`язку роботодавця виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України, згідно з якими одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і лише після цього при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, та у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Так, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне звільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 з роботи внаслідок припинення філії «Рава-Руське лісове господарство», маючи вакантні посади і реальну можливість запропонувати їх позивачу, не виконав обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, не запропонував всі вакантні посади (іншу роботу), які були наявні протягом періоду після попередження і до дня звільнення позивача.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У п. 32 постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядок).

Відповідно до п. 5 розд. ІV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Відповідно до довідки від 03.06.2025 року наданої ДП «Ліси України», ОСОБА_1 за листопад 2024 року по грудень 2024 року відпрацював 38 днів та його сукупний дохід становив 47 759,90 грн., а відтак, середньоденна заробітна плата позивача складає 1256 грн. 84 коп.

Таким чином, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 142 022 грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2025 року по 16.06.2025 року включно з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів виходячи з розрахунку 1256,84 грн. х 113 день = 142022,92 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнута заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2025 року по 16.06.2025 року у розмірі 142022,92 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Згідно з п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду 07.02.2026 року був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Філії "Рава-Руське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" від 31.12.2024 року №414-К "Про звільнення ОСОБА_1 у порядку припинення філії "Рава-Руське лісове господарство" шляхом її закриття".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника транспортного цеху філії "Рава-Руське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" з 08.01.2025 року.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.01.2025 року до дня ухвалення рішення у справі в розмірі 142 022 грн. 92 коп.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в користь держави судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", юридична адреса: 01601, м.Київ, вул.Шота Руставелі, 9А, .

Повне рішення суду складено 23.06.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.