Справа № 211/4239/24
Провадження № 2/211/183/25
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

за участі представника позивача адвоката Бордунової І.О.,

представника відповідача виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради Таборовець Н.В. представника відповідача Міністерства оборони України Літвіна С.М. , представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Савченко О.Ю.,

розглянувши в м. Кривому Розі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро, про припинення права власності, зобов`язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Криворізької міської ради. Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Міністерства оборони України, який в ході розгляду справи уточнили, та в редакції уточненого позову від 30.10.2024 просять суду припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за військовою частиною НОМЕР_1 , зобов`язавши Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, як орган приватизації державного житлового фонду провести дії, спрямовані на набуття права власності шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 на їх користь.

В обґрунтування уточнених вимог зазначено, що відповідно до акту державної приймальної комісії прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженого рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 30.06.1994 № 282. 14-повеховий 70-квартирний будинок АДРЕСА_2 приведеною площею 4520,0 кв.м. житловою площею 2558,32 кв.м. побудований АТ «Криворізький Домобудівельник» введено в експлуатацію. Згідно рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 386/3 від 25.11.1994 у вказаний будинок заселено 70 квартир, на підставі укладеного 13.06.1995 між фірмою «Унікс» та Військовою частиною НОМЕР_1 договору, останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 19.06.1995 право власності зареєстровано в Криворізькому БТІ, а 30.06.1995 військова частина звернулась до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради з метою видання ордеру на вказане приміщення. 07.07.1995 позивачі отримали ордер на право зайняття вказаним житловим приміщенням, 28.12.1999 Криворізька міська рада прийняла рішення № 305, яким будинок АДРЕСА_3 прийнято до комунальної власності міста та балансовий облік УЖКГ виконкому міськради. 30.10.2003 Військова частина НОМЕР_1 була розформована, а 25.08.2021 Виконавчий комітет Криворізької міської ради прийняв рішення № 441 щодо списання в тому числі й спірного будинку, з балансового обліку багатоквартирних житлових будинків Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. Водночас пунктом 2.5 вказаного рішення передбачено, що у разі, якщо в списаному з балансового обліку багатоквартирному житловому будинку окремі квартири не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, такі квартири прийняти на баланс і право власності зареєструвати в установленому законом порядку. Зазначено щодо проживання родини позивачів за вказаною адресою протягом 29 років, сплату належним чином комунальних та експлуатаційних послуг, укладення 15.02.2024 з Виконкомом Довгинцівської районної у місті ради договору найму житла та звернення в лютому 2024 року до Криворізького БТІ з метою приватизації квартири, на що останнім було повідомлено про реєстрацію права власності на вказану квартиру за Військовою частиною НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1995. При зверненні до виконкомів Криворізької міської ради та Довгинцівської районної у місті ради щодо приватизації квартири, отримали відмову у зв`язку з належністю квартири до державної власності та реєстрації права власності за юридичною особо. Тому з метою захисту прав наймачів та реалізації права на приватизацію квартири, оскільки при розформуванні військової частини не було вчинено дій для припинення права власності на спірну житлову нерухомість, яка тривалий час перебувала одночасно і в комунальній і в державній власності, спірна квартира не підпадає під критерії п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що унеможливлює приватизацію, просять вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 12 липня 2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 27 серпня 2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року повернуто на стадію підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року прийнято уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року залучено до участі у справі третьою особою Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, яке 12.02.2025 змінило найменування.

Ухвалою суду 06 березня 2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Бордунова І.О. на вимогах позову наполягала з підстав, викладених у тексті позову вказавши, що ордер на спірне житлове приміщення позивачі отримали у передбаченому законом порядку і користуються досить тривалий час квартирою, виконуючи належним чином обов`язки наймачів, яким чином Криворізька міська рада прийняла на баланс вказану квартиру незрозуміло. Підставою для подання вказаного позову є ліквідація юридичної особи власника житла.

Представник відповідача Виконкому Довгинцівської районної у місті ради Таборовець Н.В. у судовому засіданні позов визнала частково, погодившись з припиненням права власності на вказану квартиру за військовою частиною, однак щодо зобов`язання виконкому провести дії спрямовані на приватизацію квартири, то вимоги вважає передчасними, оскільки відмова у приватизації позивачам була виключно у зв`язку з наявністю власника житла, вказаної військової частини. За відсутності цієї перешкоди, позивачі мають право звернутися до органу приватизації із належним чином оформленими документами, що покладає на виконком обов`язок про розгляду цих документів та вчинення дій щодо приватизації нерухомого майна за спірною адресою.

Представник відповідача Міністерства оборони України у судовому засіданні вимоги позову не визнав, підтвердивши, що військова частина НОМЕР_1 ліквідована без правонаступника та відомості щодо перезакріплення майна відсутні. Однак вважає позов безпідставним з огляду недотримання позивачами процедури звернення до квартирно-експлуатаційного відділу з відповідною заявою.

В обґрунтування відзиву на позов представником Міністерства оборони України зазначено, що з метою реалізації компетенції Міноборони щодо вищеописаного військового майна було ініційоване питання щодо закріплення квартири АДРЕСА_1 у встановленому порядку за відповідними військовими частинами, установами, чи передачу його у комунальну власність. Так, за рішенням Міністерства оборони України в комунальну власність міста можливо передати квартири, які надані військовослужбовцям ЗСУ та членам їх сімей для постійного проживання, право власності на які зареєстровано за Міністерством оборони України. Не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому законом порядку до числа службових (п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Тому вважають відсутніми підстави для припинення права власності на спірну квартиру за Військовою частиною НОМЕР_1 з огляду на її розформування та не визначення правонаступника. Зазначено, що відносини щодо реалізації позивачами права на приватизацію житлового державного фонду можливо вирішити в позасудовому порядку після закріплення квартири АДРЕСА_1 у встановленому порядку за відповідними військовими частинами, установами чи передачу його у комунальну власність.

В обґрунтування відповіді на відзив представником позивачів зазначено про відсутність рішення про перерозподіл між військовими частинами майна протягом 30 років після припинення ВЧ НОМЕР_1 , відсутність юридичної особи, якій передано у повне господарське відання або оперативне управління спірного житлового приміщення. Міністерством оборони України не організовано та відповідно не прийнято рішення про передачу до комунальної власності Криворізької територіальної громади квартири АДРЕСА_1 . Прийняття будь-яких управлінських рішень з боку Міністерства оборони України щодо спірної нерухомості на час розгляду справи в судовому порядку є нічим іншим як намаганням обмежити конституційні права позивачів, які не потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, а намагаються захистити своє право на приватизацію житла, яке правомірно отримали на підставі ордеру та проживають у ньому протягом 30 років. Міністерством оборони України не дотримано вимоги частини 2 пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині передачі спірної квартири до комунальної власності міста. Спірна квартира не зареєстрована за Міністерством оборони України, не належить до числа службових, а тому сторона позивачів наполягає на задоволенні вимог.

Представник відповідача Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, звернувши до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено про необхідність дослідження обставин стосовно розпорядження органом управління майном, що перебувало у власності Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з її розформуванням. Позовна вимога щодо зобов`язання Виконкому Довгинцівської районної у місті ради, як орган приватизації, провести дії, спрямовані на набуття права власності шляхом приватизації позивачами спірної квартири, обумовлює фактично зобов`язання відповідача орган місцевого самоврядування прийняти рішення конкретного змісту, а суд не можу підміняти компетентні національні органи та перебирати на себе дискреційні повноваження органу приватизації. Прийняття органом місцевого самоврядування рішення про приватизацію квартири можливе виключно на підставі надання заявником повного пакету документів та встановленої законом процедури, що виключає можливість задоволення вимоги в цій частині. Тому просить відмовити в задоволенні вимог.

Представник третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу міста ДніпроСавченко О.Ю. у судовому засіданні погодився з позицією представника Міністерства оборони України, вказавши, що вказана квартира підлягає поверненню Міністерству оборони України. Наголосив на порушення позивачем правил підвідомчості, оскільки оскаржуються в даному випадку дії юридичної особи, що відноситься до підвідомчості окружного адміністративного суду.

В обґрунтування додаткових пояснень представником Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро зазначено, що житлове приміщення після розформування (ліквідації) попереднього власника Військової частини НОМЕР_1 на підставі ст. 111 ЦК України підлягає поверненню до сфери управління його засновника, тобто до Міністерства оборони України, що узгоджується з нормами, викладеними в Законі України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України». Органи місцевого самоврядування не порушували перед Міністерством оборони України та/або Головним управлінням земель оборони та фондів, питання щодо передачі у комунальну власність вказаного житлового приміщення по АДРЕСА_4 . Відсутність правонаступника військової частини НОМЕР_1 не свідчить про автоматичний перехід права власності на спірну квартиру до комунальної власності або приватної власності. Таким чином, здійснення приватизації житлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , є можливим лише після нормативного закріплення вказаної квартири за відповідною військовою частиною, установою чи організацією або передачею до комунальної власності.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, відповідно до акту державної приймальної комісії прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженого рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 30.06.1994 № 282, 14-повеховий 70-квартирний будинок АДРЕСА_5 2-3 Східний приведеною площею 4520,0 кв.м. житловою площею 2558,32 кв.м. побудований АТ «Криворізький Домобудівельник» введено в експлуатацію.

Згідно рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 386/3 від 25.11.1994, у будинок АДРЕСА_6 заселено 70 квартир загальною площею 4520,9 кв.м.

На підставі укладеного договору 13.06.1995 між фірмою «Унікс», як продавцем, та Військовою частиною НОМЕР_1 , як покупцем, ВЧ НОМЕР_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що 19 червня 1995 Криворізьким БТІ зроблено відповідний запис в реєстрову книгу під № 88 і 41, ст. 141.

30 червня 1995 року командування Військової частини НОМЕР_1 звернулось до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради з проханням видачі ордеру на вказане приміщення в тому числі ОСОБА_1 .

На підставі ордеру на жиле приміщення № 9, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Довгинцівської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу № 386/3 від 25 листопада 1994 року, ОСОБА_1 було надано в користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

28 грудня 1999 року Криворізькою міською радою було прийнято рішення № 305, яким будинок АДРЕСА_3 прийнято до комунальної власності міста та балансовий облік управління житлово-комунального господарства виконкому міськради.

25 серпня 2021 року Виконавчий комітет Криворізької міської ради прийняв рішення № 441 щодо списання в тому числі й спірного будинку, з балансового обліку багатоквартирних житлових будинків Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. Водночас пунктом 2.5 вказаного рішення передбачено, що у разі, якщо в списаному з балансового обліку багатоквартирному житловому будинку окремі квартири не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, такі квартири прийняти на баланс і право власності зареєструвати в установленому законом порядку.

Згідно архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, за історичною довідкою Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_7 відповідно до Директиви Міністерства оборони України від 02 грудня 2022 року № 115/1/011, розформована 30 жовтня 2003 року.

15 лютого 2024 року між Виконавчим комітетом Довгинцівської районної у місті ради та ОСОБА_1 було укладено договір найму житла по АДРЕСА_4 .

За відомостями Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 21.02.2024, право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» в реєстровій книзі № 88 сторінка 141 за військовою частиною НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1995 між фірмою «Унікс» та ВЧ НОМЕР_1 .

При звернення ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради з приводу приватизації спірної квартири, отримав повідомлення про відсутність підстав у зв`язку з реєстрацією права власності на квартиру за юридичною особою.

Аналогічну відповідь отримав від Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради на заяву з питання передачі квартири по АДРЕСА_4 до комунальної власності міста.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду чи в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення у надане виконавчим комітетом на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку, державного або громадського фонду, жиле приміщення є ордер, виданий на ім`я громадянина.

Згідно статті 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин (преамбула Закону).

Згідно статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

На обґрунтування своїх вимог сторона позивача посилається на положення пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України, відповідно до якої право власності припиняється у разі: припинення юридичної особи чи смерті власника.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03 січня 1993 року № 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов`язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

Разом з тим, за відомостями Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, квартира АДРЕСА_1 , станом на 11.02.2025 не перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, що підтверджується відповідною довідкою від 11.02.2025 за вих.. № 525/128, а отже вказана квартира не являється відомчим фондом Міністерства оборони України

Указана квартира не являється службовою та не була надана позивачам як службова, докази зворотного суду не надані, а тому посилання сторони відповідача в цій частині суд відхиляє.

Стосовно посилання представника третьої особи на положення статті 111 ЦК України, то відповідно до частини 12 вказаної статті, майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо проведення ліквідаційної процедури при розформуванні Військової частини НОМЕР_1 , вказане майно не передано на баланс Міністерству оборони України, що підтверджується відповідними відомостями КЕП міста Дніпра та не спростовано відповідачем в судовому засіданні, а тому суд відхиляє доводи представника третьої особи в цій частині.

Представником відповідача Міністерства оборони України не надано обґрунтованих пояснень в судовому засіданні щодо відсутності передання на баланс спірного житлового приміщення з часу розформування військової частини (з 2003 року) та бездіяльність Міністерства в цій частині, а також який статус має вказане житло з огляду на відсутності доказів його як службового та доказів виконання вимог ст. 111 ЦК України.

З часу припинення діяльності (розформування) власника житлового приміщення 30 жовтня 2003 року, уМіністерства оборони України було достатньо часу для передачі на баланс спірної квартири, а значний проміжок часу, який виник між розформуванням військової частини (припиненням юридичної особи) та зверненням позивача до суду з цим позовом (більше 20 років), свідчать про втрату інтересу до житла та дають підстави для припинення права власності на вказану квартиру саме на підставі пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України, оскільки відповідачі за таких тривалий проміжок часу набули права на приватизацію житлового приміщення, що свідчить про належний захист прав позивачів.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (надалі Конвенція).

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічне право закріплене в ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, відповідно до якої ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію.

Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

У своїй прецедентній практиці ЄСПЛ неодноразово (див., серед інших джерел, рішення у справах «МакКанн проти Сполучного Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50, від 13 травня 2008 року та «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine), заява № 30856/03, пункт 41, від 2 грудня 2010 року) зазначав, що втручання в право на житло та як наслідок втрата житла особою є крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Принцип законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права (див. рішення у справі «Роман Захаров проти Росії» [ВП] (Roman Zakharov v. Russia) [GC], заява № 47143/06, пункт 228, ЄСПЛ 2015). Хоча Суд має лише обмежені повноваження щодо перевірки дотримання національного законодавства, він може сформулювати відповідні висновки за Конвенцією, якщо встановить, що під час застосування закону в конкретній справі національні суди припустилися явної помилки або застосували його так, щоб ухвалити свавільне рішення чи дійти непередбачуваних висновків (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), заява № 4909/04, пункт 40, від 10 лютого 2011 року з подальшими посиланнями; згадане рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine), пункт 43 та рішення у справі «Алтай проти Туреччини (№ 2)» (Altay v. Turkey (no. 2)), заява № 11236/09, пункти 5455 та 57, від 9 квітня 2019 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Ураховуючи викладене та надані стороною позивача письмові докази, суд, розглядаючи даний спір, дійшов висновку про те, що заявлені вимоги є доведеними і співрозмірними із переслідуваною законною метою та позивачі мають всі законні підстави для припинення права власності Військової частини НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . У частині вимог про зобов`язання Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради провести дії спрямовані на набуття права власності шляхом приватизації позивачами, суд погоджується з доводами представника виконкому і вважає необхідним відмовити за передчасністю заявлених вимог в цій частині та з огляду на те, що суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу виконавчої влади та перебирати на себе її повноваження (стаття 6 Конституції України та ст. 2 КАС України).

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відсутністю вимоги, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статями 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро, про припинення права власності, зобов`язання вчинення дій частково.

Припинити право власності за Військовою частиною НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 11 07 2025