Провадження № 2/359/786/2025
14 липня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : Київське квартирно-експлуатаційне управління, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житлом та виселення,-
26 вересня 2025 року від Військової частини НОМЕР_1 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким просили : визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування службовим житлом, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із займаного службового житла за адресою : АДРЕСА_1 ; стягнути понесені судові витрати з відповідачів на користь позивача.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 за №401 від 18 вересня 2019 року на підставі вимог Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року за №380, рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 18 вересня 2019 року протокол № 11, було надано 11 службових квартир згідно списку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житло-вих умов шляхом забезпечення службовим житловим приміщенням. Рішенням виконав-чого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 23 вересня 2019 року за №702 до числа службових було включено квартиру АДРЕСА_2 , а саме одно-кімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , та рішенням від 09 грудня 2019 року за №906 виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області було вирішено видати ордер ОСОБА_1 на вселення у вищезазначену квартиру для проживання разом з його дружиною ОСОБА_2 .. У зв`язку з цим, 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 було видано ордер на службове жиле приміщення за №73 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 15,7 кв. м, загальною площею 48,0 кв. м, яке складається з однієї кімнати у квартирі АДРЕСА_4 .
Станом на дату звернення до суду з даним позовом, за адресою спірного службового житла зареєстровані: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . Вищезазначена квартира надавалась як службова військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та його дружині. Службове житло належить Міністер-ству оборони України, в даному випадку, в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління.
Комісією у складі ТВО голови об?єднаної житлової комісії Бориспільського гарнізону майора ОСОБА_4 та членів комісії майора ОСОБА_5 та старшого лейтенанта ОСОБА_6 здійснено виїзд за місцем проживання сім?ї ОСОБА_1 , в результаті чого встановлено, що ОСОБА_1 разом з сім?єю з початку збройної агресії рф не проживає в службовій квартирі, у зв`язку з чим запропоновано командиру в/ч НОМЕР_2 звернутися до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 разом з сім?єю зі службового житла, що зафіксовано у складеній Довідці про перевірку житлових умов від 02 серпня 2024 року. Факт тривалої відсутності сім?ї ОСОБА_1 підтверджують представники будівлі за адресою знаходження службового житла: консьєрж - ОСОБА_7 та голова управління ТОВ «Управління експлуатації ЖК Сонячний» - Голиборода С.І. Тривала відсутність ОСОБА_1 та членів його сім?ї у спірному житлі також підтверджується заборгованістю зі сплати комунальних послуг, відображеною у : довідці ТОВ «Тріада Житлосервіс» за № 73 від 04 липня 2024 року; листі в.о. директора КПТМ «Бориспільтепломережа» за № 01-08-363 від 05 липня 2024 року; листі директора КП ВКГ «Бориспільводоканал» за № 01-08/2-270 від 08 липня 2024 року.
Позивачем зазначено, що службове житло надається особі тимчасово, допоки вона проходить військову службу у військовій частині. Після призупинення з військової служби та, як наслідок, припинення виконання такою особою службових обов?язків, службове житло має бути повернене військовій частині для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші військовослужбовці. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу обов?язки військової служби не виконує, він та члени його сім?ї дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 не проживають без поважних причин більше шести місяців (2,5 років) в службовому жилому приміщенні ( АДРЕСА_1 ) та місце їх перебування безпосередньо пов?язані із самовільним залишенням ОСОБА_1 військової служби, тобто діянь з ознаками тяжкого кримінального правопорушення (злочину), відтак потреба в користуванні службовим житломвідповідачами відпала, а тому позивач вважає можливим виселити їх із займаного службового жилого приміщення.
Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
27 січня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача в прохальній частині позову зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не направили.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, допитавши заявлених у справі свідків, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодав-ства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно ч. 1 ст. 31 Житлового кодексу України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім?ю.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року. Цей Порядок регулює механізм забезпечення житловими приміщеннями військово-службовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військово-службовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно законів України військових формувань, правоохоронних органів призначення та Держ-спецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектую-ться військово-службовцями, у тому запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.
Відповідно п. 8 цього Порядку житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно - експлуатаційним органом.
Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв?язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Статтею 124 ЖК України передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно п. 12 Порядку службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям на підставі рішення командира військової частини, яке погоджується з квартирно -експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.
Судом встановлено, що згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 за №401 від 18 вересня 2019 року на підставі вимог Інструкції з організації забезпечення військово-службовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року за №380, рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 18 вересня 2019 року протокол №11, було надано 11 службових квартир згідно списку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим житловим приміщенням.
Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 23 вересня 2019 року за №702 включено до числа службових, однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 09 грудня 2019 рокзау №906 вирішено видати ОСОБА_1 ордер на вселення у вищезазначену квартиру для проживання разом з його дружиною ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 було видано ордер на службове жиле приміщення №73 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 15,7 кв. м, загальною площею 48,0 кв. м, яке складається з однієї кімнати у квартирі АДРЕСА_4 .

Вказана квартира надавалась як службова військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 та його дружині. Власником службового житла є Міністерство оборони України в особі Київського квартирно - експлуатаційного управління.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 01 березня 2022 року в умовах воєнного стану без поважних причин не з`явився на службу.

За даним фактом на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 березня 2022 року за №120 було призначено та проведено службове розслідування з метою встановлення причин самовільного залишення частини командиром вертолітної ланки забезпечення протидії диверсіями і терористичним актам вертолітної ескадрильї військо-вої частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2022 року за №26 «Про результати службового розслідування» матеріали службового розслідування разом з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, було скеровано до Третього слідчого відділу Територіального управління ДБР розташованого у місті Києві, де внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0000029 та розпо-чато досудове розслідування. Наразі у вказаному кримінальному провадження досі проводяться слідчі (розшукові) заходи, з метою встановлення місця перебування ОСОБА_1 .

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 23 березня 2022 року за №69 капітана ОСОБА_1 відповідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 19 березня 2022 року за №218, увільнено від займаної посади та призупинено військову службу.

Як вбачається з листа Територіального управління ДБР розташованого у місті Києві Державного бюро розслідувань від 08 квітня 2025 року, в матеріалах кримінального провадження № 0000029, внесеного 03 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відсутні відомості щодо його перебування у полоні, про зникнення безвісти, перетинання ним державного кордону та про смерть ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також, згідно листа Управління з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин МВС України від 11 квітня 2025 року вбачається, що від Національної поліції України на адресу Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, інформація про зникнення безвісти за особливих обставин ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надходила.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряд-жається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добро-совісності, розумності.

Судом встановлено, що комісією у складі ТВО голови об?єднаної житлової комісії Бориспільського гарнізону майора ОСОБА_4 та членів комісії майора ОСОБА_5 , старшого лейтенанта ОСОБА_6 було здійснено виїзд за місцем проживання сім?ї ОСОБА_1 , в результаті чого виявлено, що ОСОБА_1 разом з сім?єю з початку збройної агресії рф не проживає в службовій квартирі. Також, запропоновано командиру військової частини НОМЕР_2 звернутися до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 разом з сім?єю зі службового житла, що зафіксовано у Довідці про перевірку житлових умов від 02 серпня 2024 року.

Тривала відсутність ОСОБА_1 та членівйого сім?ї у спірному житлі також підтверджується заборгованістю зі сплати комунальних послуг, відображеною : довідкою ТОВ «Тріада Житлосервіс» за № 73 від 04 липня 2024 року; листом в.о. директора КПТМ «Бориспільтепломережа» за № 01-08-363 від 05 липня 2024 року; листом директора КП ВКГ «Бориспільводоканал» за № 01-08/2-270 від 08 липня 2024 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 знав, наглядно бачив, але особисто з ним не знайомився і не спілкувався. Свідку відомо, що відповідач був льотчиком і коли почалась війна він зник. Один раз бачив ОСОБА_1 з дружиною і дитиною в м. Харків, це було ще до війни. Зазначив, що він також військовий цієї ж військової частини, інженер групи. Також, він представник житлової комісії і входив у склад комісії, яка перевіряла житлові умови ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 приходив у складі комісії до спірної квартири в березні 2024 року. Вони постукали, подзвонили у двері квартири , але ніхто не відкривта ніяк не відреагував. За наслідком перевірки склали довідку. За участі свідка вихід до квартири був здійснений лише один раз. Цю перевірку робили у зв`язку з тим, що з початку війни ОСОБА_1 самовільно без поважних причин самовільно залишив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 пояснила, що являється майстром ТОВ «Тріада Житлосервіс», яка є обслуговуючою житлові будинки організацією, в тому числі по АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 знала особисто, оскільки свідок раніше проживала поруч з ними по АДРЕСА_5 . ОСОБА_8 особисто майже щодня бачила ОСОБА_9 та його сім`ю, особливо щоранку Петра. З початку війни свідок не бачила їх родини та по квартирі АДРЕСА_6 почали накопичуватись борги. ОСОБА_8 телефонувала їм, у зв`язку з цим, однак на дзвінки ніхто не відповідав. Консьєрж парадного повідомила свідку, що сім`я ОСОБА_10 давно там вже не проживає. Вночі 27 листопада 2024 році поруч з даним будинком було влучання, були ушкодження будинку, а тому, з метою фіксації ушкоджень, приїздила поліція і квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживали Орловські, вдень вскривали. Доступ до квартири було здійснено у такий спосіб, оскільки вдома нікого немає і доступу до квартири немає. Вказані дії відбувались за участі колеги свідка. По стану квартири було зрозуміло, що там давно не проживають. Борги по квартплаті великі і почали накопичуватись з 2022 року, точний період свідок не пригадала. Приблизна сума заборгованості становить 15 000 -17 000, 00 грн. Також ОСОБА_8 зазначила, що у консьєржів парадного запитували, де ОСОБА_1 з сім`єю, і вони повідомили, що давно їх не бачили. Вранці, як почалась війна, хтось з будинку бачив, як ОСОБА_1 з сім`єю виходили з будинку з сумками і речами. Після цього його там ніхто не бачив. Щодо наявних боргів їхнє товариство писало до військової частини, яке йому виділяло цю службову квартиру. З 2022 року лічильники в квартирі АДРЕСА_6 , їх перевірку здійснюють компетентні працівники ТОВ «Тріада Житлосервіс» щомісяця. Це, на переконання свідка, свідчить про те, що в квартирі не живуть і послугами не користую-ться.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що працює директором в ТОВ «Тріада Житлосервіс». Будинок АДРЕСА_3 знаходиться в її підпорядкуванні і обслуговуванні. ОСОБА_1 укладав з товарис-твом всі договори щодо обслуговування його квартири за АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідок особисто не знає, спілкувалась лише з ОСОБА_1 , бо він отримав ордер на службову квартиру і укладав з ними, ще до війни, всі договори. Тоді ОСОБА_11 і бачила ОСОБА_1 в останній раз. З 31 січня 2022 року по цій квартирі квартплата не сплачувалась і утворилась заборгованість. ОСОБА_1 вона спробувала набрати з приводу необхідності погасити заборгованість, але на телефонні дзвінки не відповіли. Управління товариства знаходиться в цьому ж будинку в кв. АДРЕСА_5 . Всі комунальні послуги передані на баланс Бориспільводоканалу, ОСОБА_12 , а з ними укладено лише договір на квартплату. Також свідок зазначила, що після пошкод-ження будинку через приліт поруч, з метою фіксації збитків і пошкоджень труб, вони за участі представника військової частини НОМЕР_1 , Квартирно експлуатаційного управління та поліції вскривали цю квартиру. Це було приблизно листопада-грудень 2024 року. Ця квартира знаходиться на балансі Міністерства оборони України. Сім`я ОСОБА_10 не зверталась до свідка на початку 2022 року із повідомлення про намір виїхати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що служить у військо-вій частині НОМЕР_1 , наглядно знав ОСОБА_1 , але тісно не спілкувався. Свідку відомо, що ОСОБА_1 разом з сімєю проживав у службовій квартирі у АДРЕСА_3 . На початку березня 2022 року ОСОБА_4 їздив в цей будинок до доньки і також, як член житлової комісії, піднявся до квартири АДРЕСА_2 , це 2 чи 3 поверх, для перевірки чи є там ОСОБА_1 , оскільки і на службу після початку війни він не вийшов. Донька свідка повідомила йому, що з березня 2022 року, сім`я ОСОБА_10 вже там не проживає. ОСОБА_4 оглядав цю квартиру десь 9-11 березня 2022 року і більше до цієї квартири не підходив. Свідок повідомив, що наприкінці грудня 2024 року житлова комісія військової частини робила вихід з метою перевірки цього житла. Там нікого не було, ніхто не відкрив двері, всередину квартири комісія не входила. Також ОСОБА_4 зазначив, що останній раз бачив ОСОБА_1 24 лютого 2022 року о 04:30 годині ранку, коли військовослужбовці отримували зброю, однак ОСОБА_1 її не отримував. Відповідач, як льотчик, мав виводити техніку з-під удару, але в цьому участі не приймав. З негласних джерел свідку відомо, що ОСОБА_1 на початку збройної агресії виїхав до рф. 25 лютого 2022 року відповідач зник. Дружина свідка з повідомлень і світлин у соціальній мережі Фейсбук побачила, що сім`я ОСОБА_10 наразі знаходиться у рф. У чаті по будинку, де спілкувалися мешканці будинку АДРЕСА_3 , свідок обізнаний про те, що ОСОБА_1 разом з родиною покинув будинок в березні 2022 року. Більше відповідача, після 24 лютого 2022 року, свідок не бачив і з його родиною не спілкувався. Під час виходу житлової комісії для перевірки спірної квартири, сусідів вдома не було, з ними члени комісії не спілкувались, однак консьєрж парадного повідомила, що Орловських давно там не бачила.

Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради за № 01-25-156 від 13 лютого 2025 року, фахівцями служби здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 та його сім`ї, але вдома нікого не було, постійно проживаючі мешканці поряд з квартирою зазначають, що ОСОБА_1 разом зі своєю родиною з початку збройної агресії рф не проживає. Тому, на підставі документів, які стосуються справи та встановлених обставин, служба вважає можливим позов задовольнити.

Зважаючи на вказане, судом встановлено, що ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3 , будучи зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_4 , там не проживають; витрат по її утриманню не несуть. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Наведене свідчить про відсутність відповідачів за вказаною адресою без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню військової частини НОМЕР_1 з даним позовом до суду. Доказів протилежного суду не надано.

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користу-вання жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбан-ня, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Заяв чи клопотань від відповідачів на адресу військової частини НОМЕР_1 чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тривалу відсутність відповідачів у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користу-вання житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виселення відповідачів зі спірної квартири не порушує їх право на повагу до житла в розумінні п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Навпаки, відмова у задоволенні пред`явленого позову призведе до втручання у право на житло інших військовослужбовців, які перебувають на військовій службі та беруть активну участь в захисті суверенітету України.

Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідачів у спірній квартирі, а тому вимоги військової частини НОМЕР_1 про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог військової частини НОМЕР_1 , понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн., слід стягнути солідарно з повнолітніх відповідачів на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 10- 13, 76 - 82, 133, 141, 223, 259-260, 263 - 265, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 47, 48 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : Київське квартирно - експлуатаційне управління, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житлом та виселення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування службовим житлом, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із займаного службового житла, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Відповідач-1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , відомості про паспорт відсутні.

Відповідач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , відомості про паспорт відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили , якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 14 липня 2025 року.

Суддя Л.В. Яковлєва