Справа №504/5059/24
Провадження №2/504/1668/25
Доброславський районний суд Одеської області
12.06.2025с-ще Доброслав
Доброславський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря Ориник М.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог:
Також заявниця просить вирішити питання судового збору.
Заявниця стверджує, що 24.04.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.08.2021 року шлюб розірвано.

Заявниця вказує, що на початку 2021 року відповідач звертався до суду із позовом про поділ набутого подружжям майна.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.03.2023 року у справі № 523/8644/21 позов ОСОБА_2 проти ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Заявниця стверджує, що в теперішній час відповідач здійснює перешкоди позивачці у користуванні земельною ділянкою, проживає у самочинно побудованому на цій самій земельній ділянці будинку, не пускає позивачку на земельну ділянку, встановив замки на хвіртку, воротах, на дверях будинку.

Заявниця подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.

У раніше проведеному підготовчому засідання доводи позову підтримала повністю.

Відповідач повідомлений смс повідомленням про дату, час та місце проведення судового розгляду, у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 12.06.2025 року постановлено розглянути справу у заочному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлені судом фактичні обставини:

24.04.2010 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб.

За час зареєстрованого шлюбу подружжя набуло у власність земельну ділянку площею 0,06 га, цільове призначення «для індивідуального садівництва», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:002:4252.

Земельна ділянка оформлена на позивачку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.08.2021 року шлюб розірвано.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.03.2023 року у справі № 523/8644/21 позов ОСОБА_2 проти ОСОБА_3 про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу, - залишено без розгляду.

Судом встановлено, що в теперішній час відповідач здійснює перешкоди позивачці у користуванні земельною ділянкою, проживає у самочинно побудованому на цій самій земельній ділянці будинку, не пускає позивачку на земельну ділянку, встановив замки на хвіртку, воротах, на дверях будинку.

Релевантні джерела права:

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі за позивачкою було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку (витяг з реєстру від 06.01.2025 року № 32069852).

Згідно із частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц (провадження № 61-524св18).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав:

позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди;

має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Висновок суду:

Встановивши, що спірна земельна ділянка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, так як набута за час шлюбу, однак відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні цим майном, що порушує право позивача на користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод позивачці у користуванні земельною ділянкою.

Водночас не можуть бути задоволені вимоги позову в частині звільнення відповідачем спірної земельної ділянки, встановлення заборони відповідачу входити на неї, оскільки позивачкою не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку.

Щодо судового збору:

Заявниця сплатила 1211,20 грн. судового збору.

Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4-13, 76-89, 142, 258-273, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,06 га, цільове призначення «для індивідуального садівництва», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:002:4252, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні вказаною земельною ділянкою.

В решті вимог позову, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.

Решту судового збору віднести на рахунок позивачки.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя В. К. Барвенко