Справа № 405/5502/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 Подільський районний суд міста Кропивницького

в складі: головуючого судді Шевченко І.М.,

за участю секретаря Мишевець Т.І.,

представника позивача Морозової В.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ТОВ «Коллект центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.09.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9114869, згідно якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 19 995,30 грн., із зобов`язанням повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених договором.

24.09.2021 між ТОВ "Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 103141082 згідно якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 5 000 грн., із зобов`язанням повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених договором.

29.11.2021 було укладено договір № 29/11-1 відповідно до якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №9114869.

В свою чергу ТОВ «Вердикт капітал» 29.11.2021 уклало договір № 29/11-1 відповідно до якого відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №9114869.

17.12.2021 було укладено договір №17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103141082.

Крім цього 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТО «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103141082.

Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договорами № 103141082 та №103141082.

В зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань утворилась заборгованість за основним зобов`язанням тілом кредиту) - 19995,30 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -13 426,41 грн., заборгованість за комісіями - 2999,30 грн., інфляційні збитки - 707,49 грн., нараховані 3% річних - 142,98 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №103141082 від 24.09.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 40075,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 34125,00 грн., заборгованість за комісіями - 950,00 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 77 346,48 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 24995,30 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -24 995,30 грн., заборгованість за комісіями - 3949,30 грн., інфляційні збитки - 707,49 грн., нараховані 3% річних - 142,98 грн.

Посилаючись на вказані обставини норми чинного законодавства, просив задовольнити позов.

Ухвалою від 22.08.2024 року року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

21.10.2024 року відповідачем подано до суду відзив, в якому, зокрема, зазначено про не визнання позову, оскільки позивачем не правильно нараховано проценти за користування коштами, а також договори факторингу укладено з порушеннями норм чинного законодавства. Окрім цього, кредитні установи не зверталися до неї з вимогами про погашення заборгованості за кредитами.

05.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, 21.02.2025 пояснення позивача, щодо строку нарахування відсотків по договорах, підставах нарахування комісії, підтверджуючі документи про укладення договору факторингу.

В судовому засіданні представник позивача, яка приймала участь в засідані в режимі відеоконференції, підтримала заявлені вимоги та происла задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Судом встановлено, що 05.09.2021 року відповідач і ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» уклали договір кредиту № 9114869 на підставі якого відповідачу перераховано 19 995,30 грн. з терміном погашення 20.09.2021 року.

Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору, строк користування кредитними коштами може бути продовжений на 13 днів.

Відповідачем сплачено 1 990,00 грн. на погашення кредиту.

Згідно з п. 1.7. Кредитного договору, за умови непогашення або часткового погашення тіла кредиту, строк надання кредиту вважається продовженим на 15 днів з дати такого погашення.

Тобто, термін повернення кредиту становить 05.11.2021.

Проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватись з період з 05.09.2021 по 05.11.2021, тобто, проценти за користування кредитом мали обраховуватись за 60 днів, а не за 70 днів, як це зазначено у розрахунку.

У п. 1.10. Кредитного договору сторони встановили строк дії Договору не більше 1 календарного року.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до п. 12.1. Договір діє до 29.04.2022.

Тобто, з 30.04.2022 Договір відступлення прав вимоги №29/11-1 припинив свою дію.

10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений Договір відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги №10-01/2023, за яким ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» відступило право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №29/11-1.

Тобто, ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» 10.01.2023 відступило право вимоги за Договором відступлення прав вимоги №29/11-1, який припинив свою дію 30.04.2022.

З викладеного видно, що звернення з позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відбулось за відсутності правових підстав із порушенням законодавства України.

24.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103141082, відповідно до якого відповідач отримала кошти в розмірі 5 000 грн. строком на 15 днів із терміном повернення 09.10.2021 року.

17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 17/12-2021 -62.

Відповідно до п. 2.3. Договору факторингу, за цим Договором Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум Заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників.

Відповідно до Додатку №3 до Договору факторингу у Реєстрі Боржників вказана заборгованість відповідача у розмірі 22 825,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 грн., заборгованість по процентам - 16 875,00 грн., заборгованість по комісії - 950,0 гри.

Так як, ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» відступлено право вимоги виключно у розмірі 22 825,00 грн., то ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» не мало права відступити більший розмір заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника

10.03.2023 між TOB «ВЕРДИК КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений Договір відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги №10- 03/2023/01, за яким ТОВ «ВЕРДИК КАПІТАЛ» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021.

Згідно з ст. 1083 ЦК України, 1. Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Тобто, наступне відступлення права грошової вимоги здійснюється виключно у формі факторингу.

Відповідно до висновку висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі №638/22396/14, 48. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

З викладеного видно, що у супереч нормам ЦК України наступне відступлення права грошової вимоги здійснено у супереч до положень глави 73 ЦК України, тобто не у формі договору факторингу, а тому таке Договір відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 є нікчемним в силу закону і не може наділяти Позивача правами щодо Відповідача.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суб`єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях.

Строк зберігання електронних документів на електронних носіях інформації повинен бути не меншим від строку, встановленого законодавством для відповідних документів на папері.

У разі неможливості зберігання електронних документів на електронних носіях інформації протягом строку, встановленого законодавством для відповідних документів на папері, суб`єкти електронного документообігу повинні вживати заходів щодо дублювання документів на кількох електронних носіях інформації та здійснювати їх періодичне копіювання відповідно до порядку обліку та копіювання документів, встановленого законодавством. Якщо неможливо виконати зазначені вимоги, електронні документи повинні зберігатися у вигляді копії документа на папері (у разі відсутності оригіналу цього документа на папері). При копіюванні електронного документа з електронного носія інформації обов`язково здійснюється перевірка цілісності даних на цьому носії

При зберіганні електронних документів обов`язкове додержання таких вимог:

інформація, що міститься в електронних документах, повинна бути доступною для її подальшого використання;

має бути забезпечена можливість відновлення електронного документа у тому форматі, в якому він був створений, відправлений або одержаний;

у разі наявності повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання.

Учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (Постанова ВС від 19 січня 2021 року у справі №922/51/20).

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (Постанова ВС від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі №922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі №922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі №910/1162/19).

Місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу (Постанова ВС від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона п не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду висловленого у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, 80. Суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій). Колена сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України у вказаній редакції). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплювала стаття 61 ЦПК України у тій же редакції (близькі за змістом приписи визначені у частині третій статті 12 частині першій статті 13, частина перша статті 81, статті 82 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у Великій Палаті Верховного Суду).

81. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона Ті не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», У разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як вже зазначалось, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Разом з тим, з наданих представником позивача доказів не вбачається, що права позивача є порушені, невизнані або оспорювані.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені ТОВ «Коллект центр» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 17 000 грн. суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлено 14.07.2025 року.

Позивач: ТОВ «Коллект центр», , місце знаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Ірина Миколаївна Шевченко