ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5738/24

Провадження № 22-ц/820/1466/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: представника апелянта адвоката Афадєєва В.В.,

представника відповідача Какоркіної З.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/5738/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Афадєєвим Віталієм Вікторовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2025 року, в складі судді Стефанишина С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути на його користь з Державного бюджету України 33314,03 грн відшкодування майнової шкоди та 1512000 грн компенсації моральної шкоди, що завдані позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що разом становить 1545314,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на розгляді у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області перебувало кримінальне провадження №0000003, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 365, частини 1 статті 371 КК України, у якому він є потерпілим, а обвинуваченим ОСОБА_2 , Зазначає, що ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника центрального відділу міліції ХМВ УМВС України в Хмельницькій області, 21 вересня 2010 року у м. Хмельницькому по вул. Ціолковського, 19, умисно вчинив дії, зумовлені його службовим становищем, що потягли за собою наслідки у вигляді незаконного та безпідставного затримання позивача, застосування до нього фізичної сили та спеціальних засобів, спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, поміщення до службового автомобіля органу внутрішніх справ, де позивач перебував протягом тривалого часу. Завдані позивачу тілесні ушкодження спричинили тривалий розлад здоров`я, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні, потім проходив кількамісячний курс лікування та реабілітації. Посилається на те, що йому було завдано майнової шкоди, яка складається з втраченого заробітку (доходу) у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача та витрат на лікування. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки під час затримання він переніс емоційний стрес, який супроводжувався страхом за своє життя, почуттям приниженої гідності, безпорадності, публічним знущанням та несправедливим ставленням до себе. У подальшому позивач змушений був лікувати наслідки отриманих тілесних ушкоджень, переносити оперативні втручання, болісні діагностичні та лікувальні процедури. Враховуючи, що ОСОБА_2 заподіяв майнову та матеріальну шкоду як працівник міліції, то належним відповідачем в даному випадку є Міністерство внутрішніх справ України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 150000 грн моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що з врахуванням триваючого характеру порушення прав та законних інтересів позивача, характеру та тривалості вимушених змін у його житті, глибину душевних страждань, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, необхідною й достатньою компенсацією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 150000 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування втраченого заробітку (доходу) в розмірі 23909,84 грн залишено без розгляду.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №686/5738/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково.Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 8503,44 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року виправлено описку в додатковому рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року в справі №686/5738/24, шляхом зазначення у резолютивній частині рішення правильний розмір стягнутої матеріальної шкоди «4504 (чотири тисячі п`ятсот чотири) грн 19 (дев`ятнадцять) коп.» замість помилково зазначеного «8503 (вісім тисяч п`ятсот три) грн 44 (сорок чотири) коп.».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Посилається на те, що позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди, яка підлягає компенсації, на підставі висновку судово-психологічної експертизи від 28 квітня 2016 року, згідно з яким орієнтовний розмір компенсації завданих ОСОБА_1 моральних страждань становить 189 мінімальних заробітних плат. Однак, суд взагалі не взяв до уваги зазначений вище висновок експерта. Зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 під час незаконного затримання та нанесення позивачу тілесних ушкоджень, він переніс інтенсивний емоційний стрес, який супроводжувався значними больовими відчуттями, переживаннями страху за своє здоров`я, почуттями приниженої гідності, фізичної безпомічності, обурення публічним знущанням та несправедливим до себе ставленням. У подальшому був вимушений лікувати наслідки отриманого складного перелому. Наслідки травмування обумовили необхідність проведення багаторічного амбулаторного та періодичних стаціонарних лікувань з проведенням численних відновлювальних заходів, що вимагало фізичного, психологічного та матеріального навантаження. Довготривалі стресогенні події (необхідність лікування, больові відчуття, обмеженість рухів, непрацездатність, уникання покарання з боку винуватців, погрози тощо) призвели до появи значних психоемоційних та психосоматичних змін: пригнічений настрій, емоційна напруга, чутливість, дратівливість, підвищена тривожність, фіксованість на негативних очікуваннях, відчуття власної фізичної та соціальної неповноцінності, почуття невпевненості, порушення сну, психічна виснажливість, важкість концентрації, головні та серцеві болі. Ситуація та її правові наслідки впродовж тривалого періоду вимагали від позивача активної боротьби за свої права з витрачанням значних душевних зусиль та життєвого часу на вирішення виниклої проблеми: звернення до державних правоохоронних інстанцій, до засобів масової інформації, ініціювання розслідування. Таким чином, вказана ситуація призвела до суттєвих змін минулого гармонійного життя ОСОБА_1 та його родини, обумовила тривалу необхідність залучення інтенсивних душевних, фізичних та матеріальних ресурсів на подолання та компенсацію її наслідків. Позивач вважає, що достатнім та обґрунтованим розміром компенсації завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті, що доведена належним чином, зокрема, висновком експерта, є сума коштів у розмірі 1512000,00 грн.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Афадєєв В.В. вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав наведених в ній.

Представник Міністерства внутрішніх справ України Какоркіна З.М. проти вимог апеляційної скарги заперечила.

Апелянт ОСОБА_1 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року у справі №686/13456/16-к, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 травня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК України і на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 49 КК України від покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності. Закрито провадження у справі в частині цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в розмір 16306,78 грн (12288,03 грн втраченого заробітку, 4018,75 грн витрат, понесених на лікування) та моральної коди. В решті цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39000 грн понесених процесуальних витрат.

Згідно з вказаним вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника Центрального відділення міліції Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області, являючись службовою особою та працівником правоохоронного органу, в ніч з 21 на 22 вересня 2010 року неподалік будинку АДРЕСА_1 , будучи при виконанні своїх службових обов`язків, перевищив свої службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, зумовлені його службовим становищем і пов`язані з його службовими повноваженнями, які явно виходять за межі наданих йому праві повноважень і які супроводжувались насильством стосовно ОСОБА_1 , болісними і такими що ображають особисту гідність потерпілого діями, а також здійснив завідомо незаконне затримання останнього.

При проведенні первинної комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_1 05.05.2015 року був оглянутий неврологом Хмельницької обласної лікарні, яким було встановлено діагноз: «Залишкові явища перенесеної посттравматичної невропатії правого променевого нерву у вигляді незначного зниження сили (4 бали) в розгиначах правої китиці та гіпестезії латеральної сторони правого плеча (в ділянці оперативного втручання).

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №57 від 27 травня 2016 року у ОСОБА_1 станом на 22.09.-30.09.2010 року були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу м`яких тканин правої верхньої кінцівки, закритого уламкового гвинтоподібного перелому нижньої третини діафізу правої плечової кістки зі зміщенням уламків і ушкодженням правого променевого нерву.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_1 у вигляді крововиливу м`яких тканин правої верхньої кінцівки, закритого уламкового гвинтоподібного перелому нижньої третини діафізу правої плечової кістки зі зміщенням уламків і ушкодженням правого променевого нерву, що спричинило станом на 05.05.2015 року незначне зниження сили в розгиначах правої китиці та гіпестезію латеральної сторони правого плеча в ділянці оперативного втручання, в сукупності за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння, але спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день.

Вказані обставини встановлені вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року у справі №686/13456/16-к.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22 травня 2023 року стосовно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди скасовано та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц викладено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20).

За таких обставин, основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2018 року у справі №800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі №9901/377/18.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі №466/8242/18 зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди ОСОБА_1 посилався на незаконне та безпідставне затримання позивача службовою особою начальником Центрального відділення міліції Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_2 , застосування до нього фізичної сили та спеціальних засобів, спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року у справі №686/13456/16-к, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 травня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК України і на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 49 КК України від покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з вказаним вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника Центрального відділення міліції Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області, являючись службовою особою та працівником правоохоронного органу, в ніч з 21 на 22 вересня 2010 року неподалік будинку АДРЕСА_1 , будучи при виконанні своїх службових обов`язків, перевищив свої службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, зумовлені його службовим становищем і пов`язані з його службовими повноваженнями, які явно виходять за межі наданих йому праві повноважень і які супроводжувались насильством стосовно ОСОБА_1 , болісними і такими що ображають особисту гідність потерпілого діями, а також здійснив завідомо незаконне затримання останнього.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та надані докази і дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, оскільки незаконні дії працівника органу внутрішніх справ, встановлені вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року у справі №686/13456/16-к, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обставини та події, встановлені і викладені у вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року у справі №686/13456/16-к є обов`язковими для суду та не підлягають доказуванню.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральною шкодою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 1512000 гривень моральної шкоди в даному випадку є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги. Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

При визначенні суми відшкодування, суд першої інстанції правильно взяв до уваги характер діяння, що спричинило заподіяння моральної шкоди, умови, які цьому сприяли, характер, глибину та тривалість душевних страждань, поведінку як відповідача, так і позивача, вимоги розумності та справедливості, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що справедливою та співрозмірною сумою відшкодування позивачеві моральної шкоди є 150000 грн.

Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що справедливою компенсацією для позивача є визначення розміру відшкодування йому моральної шкоди в сумі 150000 грн.

Відповідно до частини 4 статті 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі №701/256/22 зазначив, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі №761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Афадєєвим Віталієм Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко