Справа № 932/5940/23
Провадження № 2/932/2270/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Куцевола В.В.

при секретарі Рибалці В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання основним наймачем, зміну договору найму житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 , у якій позивач просив суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року до 2011 року;

- змінити договір найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 основним наймачем квартири.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів від 22 січня 1988 року за №44/2 , на житлову площу, яка складається із трьох кімнат в квартирі АДРЕСА_1 на ім`я ( ОСОБА_5 визнано основним наймачем зазначеної квартири ті відкрито особовий рахунок. У 2000 році позивач вселився в квартиру до ОСОБА_4 , за її проханням та з її згоди, як член сім`ї. 06.02.2011 року за заявою ОСОБА_4 , позивач був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . У 2011 року ОСОБА_4 знялась з реєстрації. У 2023 році позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про зміну договору найму житлового приміщення. Листом від 09.02.2023 року позивачу було відмовлено у наданні дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення, оскільки не було надано документів підтверджуючих факт родинних відносин та копія архівного рішення від 22.01.1988 року за №44/2 не завірена належним чином. Позивач вважає, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради відмовив у зміні умов договору найму займаного неприватизованого приміщення з надуманих підстав. Позивач та ОСОБА_4 мешкали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом і обов`язками. Спільний бюджет складався із заробітку/пенсії ОСОБА_4 та заробітку позивача. За спільні кошти було придбано мікрохвильову піч, телевізор, диван, зроблено косметичний ремонт. Особисто позивач сам штукатурив стіни, клеїв шпалери. Також, за сумісні кошти купували продукти харчування та речі першої необхідності. Позивач переїхав у вищевказану квартиру на постійне місце проживання та був зареєстрований у цій квартирі. Іншого постійного місця проживання позивач не має. Факт постійного проживання з ОСОБА_4 в спірній квартирі також підтверджується актом складеним 12.06.2023 року, в якому зазначено, що позивач дійсно мешкав в квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року по 15 лютого 2011 року, вони вели сумісне господарство.

Відповідачем подано відзив, в якому зазначає, що виконавчими органами Дніпровської міської ради, зокрема Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради в межах наданих повноважень готуються проекти рішень, що виносяться на розгляд сесії Виконавчого комітету на підставі поданих заявниками документів. Окрім того, відповідно до п.3 Порядку надання виконавчим комітетом Дніпровської міської ради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення, що затверджене Рішенням виконавчого комітету ДМР від 23.04.2019 за №389, уповноваженою особою щодо здійснення дій по підготовці рішення виконавчого комітету про надання дозволу на зміну умов договору найму є Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради є окремою юридичною особою ( ) та саме на Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради покладено функції, в тому числі, з питань зміни умов договору найму. Позивачем не доведено факту звернення саме до Дніпровської міської ради, а отже спір між позивачем та відповідачем, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України відсутній, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім того, позивач просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 проте, не зрозумілим є те, в якому статусі позивач зазначає про таке проживання. Будь-які фотодокази, докази на підтвердження спільного ведення господарства, побуту та іншого також не додає. Проте, вказує на факт того, що ОСОБА_4 дала згоду на реєстрацію позивача у спірній квартирі та одночасно знялась з реєстрації в цій квартирі, отже припинила проживати в ній, відповідно це вказує на відсутність самого факту проживання ОСОБА_4 з позивачем. Вказаний факт одночасності реєстрації ОСОБА_6 та зняття з реєстрації ОСОБА_4 наводить на підстави вважати, що вказані дії мали на меті заволодіння ОСОБА_7 спірним майном.

Ухвалою суду від 19.07.2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 11.12.2024 року залучено як співвідповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 03.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що позивач проживав разом з відповідачем тривалий час однією сім`єю, тому має право на зміну договору найму.

Представник відповідача - Дніпровської міської ради у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача та позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 .

Інші учасники справи належним чином викликалися до суду, однак у судове засідання не з`явились, про причини неявки до суду не повідомили, письмових заяв чи клопотань не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 22.01.21988 року № 44/2 «Про зміну умов договору найму житлових приміщень ЖЕУ-7» ОСОБА_5 набула права наймача на житлову площу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_3 був зареєстрованій в квартирі АДРЕСА_1 , 06.02.2011 року, а ОСОБА_4 знята з реєстрації 05.05.2011 року.

ОСОБА_3 у 2023 році звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на зміну договору найму приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

09.02.2023 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради листом №3/16-3293 повідомив ОСОБА_3 про відмову в укладанні договору найму житлового приміщення у зв`язку з відсутністю підтвердження родинних відносин зі знятим з реєстрації наймачем та наданням не засвідченої належним чином копії архівного рішення від 22.01.1988 року № 44/2.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Частинами першою та другою статті 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12 зробив висновок про те, що "у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України)".

Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (частина перша та друга статті 106 ЖК України).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 28 червня 2022 року у справі № 754/14628/17, від 28 серпня 2023 року у справі № 199/736/22.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 11.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 зареєстрований з 06.02.2011 року, ОСОБА_4 (наймач) зареєстровнана - 14.12.1982 року, знята з реєстрації - 05.05.2011 року.

Згідно наданого позивачем акту від 16.06.2023 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 з 2004 року по 2011 рік, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

На підтвердження позовних вимог позивачем також надано квитанції про сплату комунальних послуг.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повідомили, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_4 з 2000 року по 2011 рік, разом робили ремонт, вели господарство та мали спільний бюджет. У 2011 році ОСОБА_4 переїхала до Російської Федерації та через деякий час зв`язок з нею був втрачений.

Разом з цим, судом встановлено відсутність кровного споріднення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Докази надані заявником, як-то: квитанції про сплату комунальних послуг та акт від 16.06.2023 року складений сусідами позивача, є не достатнім для встановлення проживання однією сім`єю з наймачем.

Окрім цього суд зазначає, що складання акту сусідами про підтвердження факту приживання однією сім`єю не передбачено нормами цивільного законодавства та не приймається судом, як належний доказ.

Також суд зазначає, що покази свідків враховуючи відсутність інших доказів проживання позивача та ОСОБА_4 однією сім`єю, та не можуть бути визначальними у вирішенні даного спору.

З огляду на те, що заявником не надано належних доказів які б свідчили про проживання позивача та ОСОБА_4 однією сім`єю, зокрема, пов`язаність спільним побутом, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав і обов`язків, заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, вимога про зміну договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 основним наймачем квартири, з огляду на обставини виниклого спору, є похідною від першої вимоги про встанволення факту проживання однією сім`єю.

Доводи Дніпровської міської ради про те, що вона є неналежним відповідачем суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 932/3942/20 (провадження № 61-10049св22), вказано, що: "[…] ОСОБА_1 пред`явив позовну вимогу про визнання наймачем житлового приміщення, яке перебуває в комунальній власності, до Дніпровської міської ради та до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради. Належним відповідачем за вказаною вимогою є Дніпровська міська рада…".

Отже, Дніпровська міська рада є належним відповідачем у даній справі за вимогою про визнати позивача основним наймачем квартири.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору з відповідачів не стягуються та покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання основним наймачем, зміну договору найму житлового приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол