Справа №295/269/25
УХВАЛА

15.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складi головуючого суддi Перекупка І.Г., при секретарі Конончук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданнi в приміщені Богунського районного суду м. Житомира скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення про відмову у знятті арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомир звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення про відмову у знятті арешту з майна. В обґрунтування скарги вказав, що 14 грудня 2007 р. державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського міського управління юстиції під час примусового виконання виконавчого листа № 186 від 28.01.2003 р., виданого Військовим судом Одеського гарнізону, було накладено арешт на 37/100 ід. ч. кв. АДРЕСА_1 , яке належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.06.1996 р. N 3-6712.

Як вбачається з відповіді Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження:

№ 2892751 відкрите на підставі виконавчого листа № 186 від 28.01.2003 р. Військовим судом Одеського гарнізону про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 500 грн. 00 коп.;

№ 2892848 відкрите на підставі виконавчого листа № 186 від 28.01.2003 р. Військовим судом Одеського гарнізону про стягнення з ОСОБА_1 на користь 411 ОВГ 3 168 грн. 00 коп.

25.12.2012 р. виконавчі провадження № 2892751 та № 2892848 були завершені відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( чинного на момент прийняття рішення).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в порядку доступу державних виконавців встановлено, що арешт на майно ОСОБА_1 було накладено 14.12.2007 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 589915, виданою Богунським ВДВС Житомирського МУЮ.

Станом на 11 грудня 2024 р. виконавчий документ повторно на виконання не пред`являвся та на виконанні у Богунському ВДВС у м. Житомирі не перебуває.

Проте, як стало відомо ОСОБА_1 пізніше, арешт на належне йому майно знятий не був.

У зв`язку з цим його представник звернувся до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про зняття арешту з належного йому майна.

Рішенням начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оформленим листом №189051 від 11.12.2024 р. було відмовлено у знятті арешту з 37/100 ід. ч. квартири, власником якої він є.

Підставою для відмови у знятті арешту з майна зазначено те, що дане виконавче провадження завершено по п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( чинного на момент прийняття рішення).

Скаржник вважає, що в даному випадку відсутні підстави для обтяження належного йому майна, арешт має бути скасовано, а рішення про відмову в знятті арешту є неправомірним.

До судового засідання заявник не з`явився, про день та час слухання скарги був повідомлений належним чином, направив до суду заяви про розгляд скарги без його участі.

Представник Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про день та час слухання скарги повідомлявся належним чином.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно матеріали скарги, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 07.01.2025 р. головуючим визначено суддю Перекупка І.Г.

14 грудня 2007 р. державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського міського управління юстиції під час примусового виконання виконавчого листа № 186 від 28.01.2003 р., виданого Військовим судом Одеського гарнізону, було накладено арешт на 37/100 ід. ч. кв. АДРЕСА_1 , яке належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.06.1996 р. N 3-6712.

Як вбачається з відповіді Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження:

№ 2892751 відкрите на підставі виконавчого листа № 186 від 28.01.2003 р. Військовим судом Одеського гарнізону про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 500 грн. 00 коп.;

№ 2892848 відкрите на підставі виконавчого листа № 186 від 28.01.2003 р. Військовим судом Одеського гарнізону про стягнення з ОСОБА_1 на користь 411 ОВГ 3 168 грн. 00 коп.

25.12.2012 р. виконавчі провадження № 2892751 та № 2892848 були завершені відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( чинного на момент прийняття рішення).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в порядку доступу державних виконавців встановлено, що арешт на майно ОСОБА_1 було накладено 14.12.2007 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 589915, виданою Богунським ВДВС Житомирського МУЮ.

Станом на 11 грудня 2024 р. виконавчий документ повторно на виконання не пред`являвся та на виконанні у Богунському ВДВС у м. Житомирі н

Дана скарга розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувану, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів. стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 р/ у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувана права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувана звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скарга є обгрунтованою.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд вважає, що скарга підлягає задоволенню та арешт накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 , постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 589915 від 14.12.2007 р., виданої Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції на 37/100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності підлягає скасуванню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», «Положенням про Автоматизовану систему виконавчих проваджень», Наказом № 512/5 від 02.04.2012 р. Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. ст. 3, 4, 209, 210, 293, 370, 377-1, 383-385 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення про відмову у знятті арешту з майна, задовільнити.

Визнати неправомірним рішення начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), оформлене листом № 189051 від 11.12.2024 р. про відмову у знятті арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 589915 від 14.12.2007 року, виданої Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції на 37/100ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 та належить мені, ОСОБА_1 на праві власності.

Скасувати арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 589915 від 14.12.2007 року, виданої Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції на 37/100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 та належить мені, ОСОБА_1 на праві власності .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, яка подається до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка