ПОСТАНОВА

Іменем України

14 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/6023/24

провадження № 22-ц/4809/1044/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.

за участю секретаря _ Соловйової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселенняза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року (суддя Іванова Н.Ю.), -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви

У січні 2025р представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Пузир В.О. звернувся до Кіровського райсуду м. Кіровограда з заявою про відшкодування судових витрат у даній справі.

У заяві вказує, що в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувала справа № 404/6023/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

Між Адвокатським об`єднанням «Науменко, Боруш і партнери» та ОСОБА_2 27 червня 2024 року укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 33-ГНМ.

Стороною відповідача разом із відзивом на позовну заяву 17 вересня 2024 року до суду подано заяву про вирішення питань про розподіл судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

Загальний розмір витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 404/6023/24 становить 10 640,00 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2025 року у даній справі, за заявою позивачки, позовну заяву залишено без розгляду.

Відповідачкою понесені витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи. Недобросовісна поведінка позивачки у справі фактично і призвела до понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу. Подання ОСОБА_1 позовної заяви, а в подальшому заяви про залишення позовної заяви без розгляду, свідчить про невизначеність та необґрунтованість дій позивача.

Оскільки у діях ОСОБА_1 наявні ознаки необґрунтованості, то саме внаслідок таких дій, ОСОБА_3 була вимушена була звернутись за професійною правничою допомогою.

Позивачка, звернувшись до суду з позовом, створила відповідачці умови, які викликали в останньої необхідність пошуку адвокатів, укладення договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, клопотань, а також понесення психологічних переживань.

Відповідачка безпідставно зазнала фінансових збитків, в її діях наявні ознаки недобросовісності, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних із розглядом справи, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 640,00 грн.

Позиція позивача щодо поданої заяви не виказувалася

Судове рішення

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Пузира В.О. про відшкодування судових витрат, залишено без задоволення.

Суд виснував, що звертаючись до суду, позивака вважала, що її права порушені, а тому звернулась на свій захист.

Залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, а відтак не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими через пред`явлення позову.

Тому, підстави для задоволення заяви відповідача про відшкодування судових витрат, відсутні.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовою ухвалою, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Пузир В.О., подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить про скасування ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року та ухвалення нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 404/6023/24. саме витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10 640,00 грн.

В обґрунтування оскарження вказано, що процесуальна поведінка позивачки у справі № 404/6023/24, ініційованій за її ж позовною заявою про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, фактично і призвела до понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу.

Подання ОСОБА_1 позовної заяви, неявка в судове засідання, подання клопотання про відкладення, а в подальшому - заяви про залишення позовної заяви без розгляду, свідчить про невизначеність та необгрунтованість її дій.

Своєю поведінкою позивачка протидіяла правильному та швидкому вирішенню спору, що призвело до ущемлення прав та інтересів відповідачки.

Враховуючи, що в діях позивачки наявні ознаки необґрунтованості, то саме внаслідок таких дій, ОСОБА_3 була вимушена звернутись за професійною правничою допомогою.

Матеріалами даної справи підтверджено, що відповідачкою вживалися заходи щодо повноцінного розгляду справи, оскільки нею укладено із Адвокатським об`єднанням договір про надання професійної правничої допомоги, адвокатом якого своєчасно подано відзив на позовну заяву, а також клопотання про залишення позову без руху.

Відповідачка має право стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу, якщо позов залишено без розгляду внаслідок необгрунтованих дій позивачки.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «необгрунтовані дії Позивача».

Тому, для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що стало підставою для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

В порядку положень частини 5 статті 142 ЦПК України, ОСОБА_2 має право на компенсацію витрат, які остання понесла у зв`язку із розглядом справи № 404/6023/24.

Подана стороною заява від 20.01.2025р в порядку частини 5 статті 142 ЦПК України, містить детальний опис робіт, які виконано адвокатом та суму грошових коштів (витрат), які остання понесла у зв`язку із розглядом даної справи.

Загальний розмір витрат, понесених ОСОБА_2 в. професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 404/6023/24 становий 10 640,00 грн.

Судом першої інстанції доводам сторони оцінки не надано, співмірність загальної суми гонорару із складністю справи під сумнів не поставлено, а тому сторона апелянта їх вважає доведеними та не вбачає підстав для їх окремого доведення в апеляційному порядку.

Кіровським районним судом м. Кіровограда заяву відповідачки в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України розглянуто формально, без дотримання норм процесуального права, а тому ухвала від 15.04.2025 у справі № 404/6023/24 підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався

Рух справи

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року.

Ухвалою суду від 03.06.2025р справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 12 годину 30 хвилин 03 липня 2025 року.

Дата судового рішення

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частини перша, третя статті 368 ЦПК України).

Якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, відповідає положенням законодавства, не є порушенням прав сторін. Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року, справа № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21

Позиція учасників

Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд, в судове засідання не з`явилися (а.с. 110-117).

Представник апелянта, адвокат Пузир В.О. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив про підтримання апеляційної скарги (а.с.-118).

За вимогами ст. 372 ЦПК, неявка сторін, належних чином повідомлених про судове засідання, не становить перешкоди для розгляду справи.

Обставини визначені судом

У липні 2024р ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

Між Адвокатським об`єднанням «Науменко, Боруш і партнери» та ОСОБА_2 27 червня 2024 року укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 33-ГНМ.

Розділом 2 визначено, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту професійну правничу допомогу, а Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню гонорар та відшкодувати (за наявності) фактичні витрати.

Відповідно до пункту 2.2 розділу, деталізація професійної правничої допомоги та умови її надання узгоджуються сторонами у відповідній заявці, яка є невід`ємною частиною даного договору, а саме заявка 2-ЦС від 02 вересня 2024 р.

Згідно із пунктом 1.1 розділу 1 заявки 2-ЦС, предметом заявки є надання з 02 вересня 2024 р. клієнту професійної правничої допомоги у цивільній справі № 404/6023/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення у користуванні житлом шляхом вселення.

Пунктом 2.2 Розділу 2 даної заявки сторонами узгоджено, що приблизний (орієнтовний) розрахунок гонорару за виконання орієнтовного переліку послуг, які необхідні для виконання цієї заявки у суді першої інстанції складає 20 000,00 грн.

Актом № 2-1 від 16 січня 2025 про приймання професійної правничої допомоги на підставі договору № 33-ГНМ від 27 червня 2024, визначено, що клієнту у період з 02 вересня 2024 по 16 січня 2025 надано наступні види послуг, а саме:

1) консультація усна, з вивченням документів (матеріали судової справи № 404/6023/24) щодо предмету спору, підстав звернення в суд та обставини, які підлягають доказуванню у відповідній категорії справ (02 вересня 2024) на загальну суму 1600,00 грн.;

2) складання відзиву на дві немайнові вимоги позовної заяви у справі № 404/6023/24 (17 вересня 2024) на загальну суму 8000,00 грн.;

3) складання клопотання про залишення позову без руху у справі № 404/6023/24 (05 листопада 2024) на загальну суму 800,00 грн.;

4) відправка процесуального документу до суду (позову, клопотань, інших заяв з невід`ємними додатками) засобами «Електронного суду» та/або електронною поштою з дотриманням вимог у сфері електронного документообігу, на загальну суму 160,00 грн.:

1. відзив на позовну заяву у справі № 404/6023/24 (17 вересня 2024);

2. клопотання про залишення позову без руху у справі № 404/6023/24 (05 листопада 2024).

5) Відправка письмової кореспонденції поштою та/або електронною поштою з дотриманням вимог у сфері електронного документообігу на загальну суму 80,00 грн.:

1. Примірник відзиву на позов у справі № 404/6023/24 для позивача (17 вересня 2024).

Загальна сума грошових коштів до оплати за надані послуги становить 10 640,00 грн.

Суми за кожну з наданих адвокатським об`єднанням послуг розраховані відповідно до додатку 1 до договору № 33-ГНМ від 27 червня 2024, які попередньо узгоджені сторонами. Водночас, пунктом 7.6 розділу 7 договору № 33-ГНМ від 27 червня 2024 сторонами узгоджено, що платежі, передбачені цим Договором, сплачуються на підставі акту надання професійної правничої допомоги протягом п`яти робочих днів з моменту погодження акту згідно п. 4.5 договору, якщо інше не передбачено заявкою клієнта.

Пунктом 2.5 розділу 2 заявки 2-ЦС від 02 вересня 2024 сторонами узгоджено, що загальну суму гонорару, визначену сторонами у цій заявці, клієнт зобов`язаний сплатити не пізніше 60 днів з дня підписання акту про приймання професійної правничої допомоги.

Акт № 2-1 про приймання професійної правничої допомоги на підставі договору № 33- ГНМ від 27 червня 2024 від 16 січня 2025 сторонами узгоджено та підписано 16 січня 2025.

Станом на день подачі заяви стороною відповідача до суду, кошти на рахунок Адвокатського об`єднання не сплачено, останнім днем строку на оплату коштів за надані актом послуги є 16 березня 2025.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступного.

Мотиви апеляційного суду

Дослідивши, наведені в апеляційній скарзі доводи та підстави апеляційного оскарження, колегія суддів виснувала наступне.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено представнику відповідача ОСОБА_4 у задоволенні заяви про компенсацію здійснених судових витрат на користь ОСОБА_2 , відповідачки у справі.

З огляду на доводи апеляційної скарги, у межах даного апеляційного провадження, колегія суддів перевіряє правильність застосування судом у даних правовідносинах норм процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції позовну заяву ОСОБА_1 , на підставі п. 5 ч.1 ст.257 ЦПК України залишено без розгляду, у зв`язку з подачею відповідної заяви.

Позивачка через канцелярію суду подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.45).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується під час закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів відзначає, що у разі, якщо закінчено судове провадження (тобто, залишено позов без розгляду), і судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, суд у порядку статті 270 ЦПК України має право за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення до основного рішення у справі (ухвали про закриття провадження у справі; ухвали про залишення позову без розгляду; рішення/постанови за результатом розгляду справи по суті), яким закінчено провадження у справі.

Колегія суддів відзначає, що судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат, до яких належать судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Стаття 141 ЦПК України регламентує загальні правила розподілу судових витрат.

Положення статей цивільно-процесуального законодавства України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Разом з тим, у статті 142 ЦПК України "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду" закріплений розподіл судових витрат, зокрема у разі позову без розгляду.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК у разі залишення позову без розгляду, витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, у разі необґрунтованих дій позивача.

Отже, у випадку залишення позову без розгляду, відповідач вправі заявити про відшкодування йому понесених витрат і це право закріплено законодавчо.

Водночас механізм реалізації права на відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (до яких належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу), визначає умови, ст. 142 ЦПК України.

У заяві представник відповідачки авдокат Пузир В.О. наполягає, що позивачка, звернувшись до суду з позовом, створила відповідачці умови, які викликали необхідність укладення нею договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, заяви без руху, такими діями порушені охоронюваний законом баланс інтересів між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав сторін.

При застосуванні положень ст. 142 ЦПК України, судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача.

Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тобто, стягнення з позивачки компенсації понесених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу), у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.

Відповідно до вищевказаного виходить, що для стягнення компенсації здійснених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були нею здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема:

- чи діяла позивачка недобросовісно, пред`явивши позов;

- чи систематично протидіяла правильному вирішенню спору;

- чи недобросовісна позивачка мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;

- чи були дії позивачки умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується.

Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Постанова ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21).

Добросовісність учасників судового процесу полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

У даній справі ухвалою суду від 24 липня 2024р. відкрито позовне провадження у справі. Адвокат Пузив В.О. в інтересах ОСОБА_1 подав письмовий відзив.

Апелянт наполягає на необґрунтованості дій сторони позивача, за наслідком яких суд має право покласти на сторону позивача компенсацію судових витрат.

Колегія суддів звертає увагу, що ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак відповідно до висновків Верховного Суду (викладених у постановах від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17) очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Тобто, стаття 142 ЦПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, такі обставини встановлюються судом у кожній справі, загального принципу немає.

Верховний Суд акцентує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17).

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Само по собі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, так як звернення до суду є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до положень статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді.

Колегія виходить з того, що само по собі подання позову (звернення позивачки до суду за захистом порушеного права) не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість її дій та пред`явлення позову з метою порушення інтересів відповідачки чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.

Сам по собі факт подачі заяви про залишення позову без розгляду, не підтверджує свідоме порушення позивачкою охоронюваних законом прав та інтересів відповідачки та не свідчить про наявність підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Судом не встановлено того, що позивачка від моменту звернення до суду із позовною заявою і до залишення позову без розгляду, діяла недобросовісно, зловживала процесуальними правами, мала на меті ущемлення прав відповідачки.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, ст. 81 ЦПК

Поряд з тим, аргументованих обставин, як і доказів на підтвердження недобросовісних дій сторони позивача, позиція відповідача не містить.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 подана заява, а потім вона не з`явилася в судове засідання, подала клопотання про відкладення слухання, а в подальшому заяву про залишення позовної заяви без розгляду, що на думку сторони відповідача, свідчить про невизначеність та необгрунтованість дій ОСОБА_1 , не в повній мірі відповідає процесуальним обставинам справи. Справа судом призначена на 6 листопада 2024р на 10.30 годин. Згідно довідки суду від 6 листопада 2024р о 10.00 годині, головуюча суддя у складі кримінальної колегії суддів розглядала справу (а.с.40-41). Справу призначено до розгляду на 16 січня 2025р, здійснено виклик сторін (а.с.44). 16 січня 2025р позивачка подала заяву про залишення позову без розгляду, суд розглянув дану заяву за відсутності сторін, жодна з сторін до суду не з`явилася (а.с.46).

Суд першої інстанції правильно визначився зі підставами звернення, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.06.2022 у справі №357/380/20.

Оскаржуване судове рішення вимогам законодавства повністю відповідає.

В силу приписів ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів вважає висновок суду обґрунтованим, таким що відповідає вимогам законодавства, з огляду на таке.

Загальний висновок

Доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, оскільки суд повно встановив обставини справи та зробив правильний висновок, правильно застосувавши закон.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції відповідає критеріям законності, обґрунтованості, відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, таке рішення не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пузир Владислава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2025 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний