Провадження № 2/734/28/25 Справа № 734/4508/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 липня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Іванюка Т.І.,

при секретарі Ієвлевій О.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судового засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності,-

в с т а н о в и в:

у суд із позовом про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якому просить виділити їй у власність 5/6 часток житлового будинку (літ. А на плані) за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з технічним паспортом, виданим КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради станом на 01.02.2021, загальною площею 71,9 кв.м., а саме: кухню - 1-1 площею 9,7 кв.м., кімнату - 1-3 площею 23,7 кв.м., передпокій І площею 26,9 кв.м., та господарські будівлі і споруди, в залежності від висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, щодо можливості поділу.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що разом з відповідачкою ОСОБА_2 володіє нерухомим майном: житловим, будинком з господарськими будівлями і спорудами та користуємося земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2022 року, реєстровий №940 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №311945990, мені Позивачу належить 5/6 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та Відповідачеві належить 1/6 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на підставі рішення Козелецького районного суду від 05.07.2022 року, справа 734/1087/21, та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №347443457; під будинком є земельна і ділянка орієнтовною площею 0,10 га., яку приватизувати ми не можемо, адже Відповідач не зацікавлена у вирішенні земельного питання.

Загальна площа вказаного будинку становить 71,9 кв.м, після перебудови передпокою - І площею 26,9 кв.м. побудованого з цегли, батьком Позивача - ОСОБА_4 , у якого у власності був житловий будинок в цілому з 15.11.2011 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що йдеться в описовій частині рішення Козелецького районного суду Чернігівської області, справа №734/1087/21 від 05.07.2022 року, та підтверджується технічним паспортом станом на 01.02.2021 р.; (до перебудови передпокою - І, його площа ' складала 17,4 кв.м, в свою чергу загальна площа будинку становила 62,4 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорта виготовленого станом на 29.08.2011 р., саме площа 62,4 кв.м. фігурує у справі Козелецького районного суду Чернігівської області, справа №734/1087/21 від 05.07.2022 року, у якій за ОСОБА_2 визнано 1/6 частку житлового будинку, а отже 1/6 (одна шоста) частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами від 62,4 кв.м. 1 становить 10,4 кв.м.

Між Позивачкою та Відповідачкою, як співвласниками цього майна вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами не досягнуто. В будинку терміново потрібно ремонтувати дах (він протікає). Неодноразові звернення з проханням здійснити добровільно спільний розподіл майна Відповідачем постійно ігнорується. В результаті такої поведінки Відповідача, Позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та захисту порушених прав на нерухоме майно - частку спірного будинку, майнові права на який оформлені згідно діючого законодавства.

До суду Відповідачкою було подано відзив на позовну заяву у якому вона просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх неправомірними та не обґрунтованими. При цьому зазначає, що формально користується кімнатою розміром 11,6 кв. м. спірного будинку, яка позначена на плані 1-2. Однак, кухня розміром 9,7 кв. м що позначена в плані будинку садибного типу як 1-1, яку позивачка просить їй виділити, перебуває в загальному користуванні, є не жилим приміщенням, а тому згідно чинного законодавства окремо позивачці виділена бути не може. Те ж саме стосується і передпокою розміром 26,9 кв.м. та який позначений в плані будинку як 1, оскільки це також не входить до житлового приміщення і перебуває в загальному користуванні. Позивачка вказує, що змінився розмір цього передпокою після його перебудови. Але житлова площа будинку від цього не змінилася, тобто як і раніше вона становить 35,3 кв.м. Окрім того, її кімната має два вікна, зайти в неї можна через вказану вище кухню, відповідно, потрапивши в будинок через центральний вхід. Однак, здійснити окремий вхід до цієї кімнати з двору навряд чи можливо, тому що одне вікно виходить до сусідів і відстань між цією кімнатою та сусідами складає орієнтовно 1,5 метрів.

Що стосується господарських будівель і споруд, то чомусь позивачка вирішила що Відповідачка не має право на них, тобто фактично вона просить виділити їй все майно, окрім однієї кімнати розміром 11,6 кв. м, тому що як вона вказала сама в позовній заяві, що відповідно до її частки володіти вона має право орієнтовно всього на 10 метрів у спірному домоволодіння. Таке твердження є хибним. Таким чином, отримавши у власність всі перелічені Позивачкою кімнати та площу загального користування Відповідачка взагалі не зможе зайти до власної кімнати та навряд чи буде мати місце та змогу прибудувати до кімнати окремий вхід. На сьогоднішній день Позивачка чинить перешкоди у користуванні майном, яке належить Відповідачці на праві власності, оскільки нею були змінені замки, тому до будинку Відповідачка потрапити не має змоги. Окрім того, у дворі спірного домоволодіння все завалене сміттям. З даного приводу кілька разів викликала працівників поліції і це було ними зафіксовано. Так що формально вказана вище кімната належить Відповідачці, але користуватись нею остання позбавлена можливості.

Що стосується земельної ділянки на якій розташоване вказане вище домоволодіння, то Позивачка вводить суд в оману зазначаючи про те, що Відповідачка відмовляється приватизувати земельну ділянку. Остання навіть не може потрапити до будинку, і ніхто ніколи не вів зі нею розмову про будь які дії спрямовані на здійснення приватизації.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог.

Представник Відповідачки у судовому засідання просила залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, пояснивши, що спір між співвласниками дійсно існує. Врегулювати даний спар у позасудовий шлях не представилося можливим. Позиція Відповідачки узгоджується з висновком судово-будівельної експертизи щодо не можливості поділу даного нерухомого майна. Також зазначила, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації, ОСОБА_2 вимушена приїздити з м.Києва в м.Остер, що переховуватися від обстрілів. Іншого житла в м.Остер вона немає.

Представник третьої особи до суду не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності.

У судовому засіданні були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 та Відповідачка ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2022 року, реєстрованого під №940 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №311945990, Позивачці ОСОБА_1 належить 5/6 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та Відповідачеві ОСОБА_2 належить 1/6 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на підставі рішення Козелецького районного суду від 05.07.2022 року.

Житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно має загальну площу 62,4 кв. м, з яких житлова площа 35.3 кв. м.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо поділу вказаного домоволодіння. При цьому остання заперечує проти запропонованого Позивачкою у позові варіанту.

За клопотанням позивачки судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта №КСЕ-19/1215-24/1780 від 05.12.2024:

1.Визначити варіанти виділення співвласником частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників 5/6 і 1/6 та вимог нормативно-правових актів, з урахуванням господарських будівель і споруд не представляється за можливе.

2.Визначити варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0.10 га за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників 5/6 і 1/6 частини технічно та дотримуючись вимог нормативно-правових актів не представляється за можливе, у зв`язку з неможливістю поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд.

3.Варіант виділу майна в натурі співвласникам будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників (5/6 та 1/6), при якому одному з співвласників виділяються приміщення: 1-1 кухня площею 9,7 кв.м., №1-3 житлова кімната площею 23,7 кв.м., №І передпокій площею 26,9 кв.м., що разом по будинку складає 60,3 кв.м., а іншому співвласнику виділяється приміщення №1-2 житлова кімната площею 11,6 кв.м., що разом по будинку складає 11,6 кв.м., з відповідними частками господарських будівель і споруд, є неможливим, оскільки не буде відповідати чинним вимогам нормативно них документів, в т.ч. рівню комфорту та параметрам, які встановлені для квартир.

4.Оскільки варіант виділу майна в натурі співвласникам будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників (5/6 та 1/6) при якому одному з співвласників виділяються приміщення: 1-1 кухня площею 9,7 кв.м., №1-3 житлова кімната площею 23,7 кв.м., №І передпокій площею 26,9 кв.м., що разом по будинку складає 60,3 кв.м., а іншому співвласнику виділяється приміщення №1-2 житлова кімната площею 11,6 кв.м., що разом по будинку складає 11,6 кв.м., з відповідними частками господарських будівель і споруд, є неможливим, то розрахунок розміру компенсації у грошовому еквіваленті одного співвласника іншому у вартості компенсації зав наявні у домоволодінні комунікації (обладнання електромережі, водопостачання), а також необхідності облаштування пічного опалення та облаштування окремого входу до будинку, від співвласника, кому залишаться вказані комунікації тому співвласнику, кому необхідно буде їх облаштувати у майбутньому, не проводиться.

5.Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,, за умови, що зазначений житловий будинок (загальною площею 71,9 кв.м.) прийнято в експлуатацію та на нього наявні правовстановлюючі документи як на об`єкт нерухомого майна, станом на момент проведення дослідження становить 677 300 гривень.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу дії ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивачка ОСОБА_1 та Відповідачка ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та 1/6 частки відповідно.

Позивачка ОСОБА_1 виявила бажання виділити в натурі свою частку із спільної часткової власності. Врегулювати питання виділення в натурі частки нерухомого майна зі спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності мирним шляхом не є можливим, так як відповідачі не мають спільного погляду з даного питання.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Указана норма матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами у справі щодо виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, регулює вказані правовідносини саме між співвласниками цього майна.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6, 7 постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами та доповненнями), виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за N 774/14041 пункт 2.6 яка передбачає, що висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13.

Як вже зазначалося вище, відповідно до висновку експерта №КСЕ-19/1215-24/1780 від 05.12.2024 визначити варіанти виділення співвласником частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників 5/6 і 1/6 та вимог нормативно-правових актів, з урахуванням господарських будівель і споруд не представляється за можливе.

Таким чином, взявши до уваги наведені у висновку експерта доводи, врахувавши позицію Позивачки щодо розподілу спільної часткової власності обох сторін, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки згідно висновку експерта № КСЕ-19/1215-24/1780 від 05.12.2024, при поділі житлового будинку в натурі кожному співвласнику не можливо виділити окрему площу, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника та матиме не лише окремий вхід, а й окрему систему життєзабезпечення (електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства та його застосування до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності є недоведеними, необґрунтованими та відповідно задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Остерська міська рада Чернігівського району Чернігівської області про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивачка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідачка ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Представник відповідачки адвокат Лущик Олена Миколаївна, адреса: 17000, селище Козелець, вул. Сидорука, 9, Чернігівського району Чернігівської області.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 липня 2025 року.

Суддя: