ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/3534/24 Номер провадження 22-ц/814/2306/25Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати),

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати).

В обґрунтування позову посилався на те, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Край» укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровим номером :00:001:0452.

Відповідно до додаткових угод № б/н від 08 листопада 2017 року до договорів оренди розмір орендної плати складає 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Проте відповідач за 2022 рік орендну плату не сплатив.

Просила стягнути з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0452 за 2021-2022 роки у розмірі 32132,68 грн. та стягнути судові витрати.

При цьому до позовної заяви додано докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, в тому числі додаткову угоду № 1, та акт виконаних робіт № 1 відповідно до яких розмір витрат на правничу допомогу складає 9000 грн.

14 жовтня 2024 року ТОВ «Агро-Край» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на необґрунтованість та неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу просив зменшити його до 3000 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0452 за 2021-2022 роки 3 % річних, інфляційні втрати, пеню у загальному розмірі 32132,68 грн, з них 23151,48 грн (основний борг), 1531,39 грн (3% річних), 5587,27 грн (інфляційні втрати),1862,54 грн (пеня).

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

З рішенням суду в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу не погодилась ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просить оскаржуване рішення змінити збільшивши розмір стягнутих з ТОВ «Агро-Край» на її користь витрат на правничу допомогу з 3000 грн до 9000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Посилається на постанови апеляційного суду, в аналогічних справах, в яких було збільшено розмір стягнутих витрат на правничу допомогу. Вважає, що суд повинен був залишити відзив без розгляду у зв`язку з відсутністю поважності причин пропуску строку для його надання.

Також апеляційну скаргу на зазначене рішення подало ТОВ «Агро-Край». Просить рішення районного суду змінити в частині розміру стягнутої на користь ОСОБА_1 суми інфляційних втрат з 5587,27 грн до 5445,06 грн.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що розрахунок наданий позивачем є невірним та наводить власний розрахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Рой І.В. посилаючись на правильність зроблених розрахунків інфляційних втрат просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та стягнути з відповідача судові витрати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 32132 грн. 68 коп. та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, рішення суду оскаржується лише в частині розміру стягнутих інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду правильності рішення суду щодо задоволення інших позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про спадщину є власницею земельної ділянки площею 2,7789 га.

09 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено Договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,7789 га, кадастровий номер :00:001:0452, яка розташована на території Рашівської сільської ради.

Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 7 років до 31.12.2022 року. Земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до Додаткової угоди № б/н від 11.12.2017 року до договору оренди землі, зі згоди Орендодавця Орендар передав, а Новий орендар прийняв на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди, де Новий орендар - ТОВ «Агро-край», орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 10% від нормативної грошової земельної ділянки за рік оренди. Встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 119831,76 грн.

01.06.2021 між ОСОБА_1 , як спадкоємцем ОСОБА_3 , та ТОВ «Агро-Край» укладено додаткову угоду б/н, якою погоджено орендну плату в грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди станом на 01.01.2018 року з врахуванням коефіцієнту індексації.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не заперечував розмір орендної плати встановлений позивачем та період її нарахування.

Також матеріали справи не містять жодних заперечень, щодо наведених позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути орендну плату не сплачену за 2021 рік та 2022 рік по 11575,74 за кожен.

Тобто інфляційні втрати позивача повинні розраховуватися на кожну суму окремо, а саме на розмір орендної плати за 2021 рік 11575,74 за період з 01.01.2022 по 01.08.2024 (строк встановлений позивачем) за 2022 рік - 11575,74 за період з 01.01.2023 по 01.08.2024 (строк встановлений позивачем)

У розрахунках зроблених в апеляційній скарзі відповідачем проведено не правильне обрахування інфляційних втрат, так нараховано інфляційні втрати на суму 11575,74 за період з 01.01.2022 по 01.01.2024, та на суму 23151,48 грн за період з 01.01.2023 по 31.08.2024. Переривання обрахунку інфляційних втрат на розмір орендної плати за 2021 рік 11575,74 грн. 31.12.2022 призвело до хибних розрахунків, за однакових вихідних даних.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу колегія суддів звертає увагу на наступне.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позову додано копії: договору про надання адвокатських послуг № б/н від 30 серпня 2024 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Рой І.В.;

додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 30 серпня 2024 року відповідно до якої сторони погодили, що клієнт протягом 30 робочих днів з моменту винесення рішення по справі здійснює оплату вартості послуг з надання правової допомоги в розмірі 9000 грн.;

акта виконаних робіт № 1 до Договору про надання правової допомоги б/н від 13 вересня 2024 року.

У свою чергу відповідач заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу зазначив про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу із складністю відповідних робіт, її обсягом та часом витраченим на виконання робіт. Вказує, що перелік послу наданих адвокатом не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, процесуальні документи подані позивачем не містять ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, а їх виготовлення не вимагало значного обсягу технічної роботи.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частотною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Водночас, згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № № 479/475/21.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що представник відповідача заявляв клопотання про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вартість наданих послуг у розмірі 9000 грн. є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт), та вважає обґрунтованим та справедливим визначення розміру витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи наведені в апеляційній скарзі щодо неприйняття до уваги заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву у зв`язку з пропуску процесуального строку, оскільки клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, хоч і міститься у відзиві, однак за своє суттю не є таким та до нього застосовуються загальні вимоги для клопотань (заяв). При цьому норми ЦПК України не містять жодних процесуальних строків для подачі клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судового збору не здійснюється при розгляді цих апеляційних скарг.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Рой І.В. заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу додому в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копії:

ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Рой І.В. на підставі договору про надання адвокатських послуг № б/н від 30 серпня 2024 року;

додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 20 березня 2025 року відповідно до якої сторони погодили, що клієнт протягом 30 робочих днів з моменту винесення постанови по справі здійснює оплату вартості послуг з надання правової допомоги в розмірі 5000 грн.;

акта виконаних робіт № 2 до Договору про надання правової допомоги б/н від 24 квітня 2025 року.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу понесенні останньою при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук