Номер провадження: 22-ц/813/2683/25
Справа № 504/4333/19
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Згоди Олексія Олександровича на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.10.2021 року, постановленого під головуванням судді Доброва П.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу удаваними та визнання договором міни,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними та визнання договором міни.

Позов був мотивований тим, що 02.09.2016 року ОСОБА_2 придбав за особисті кошти земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :03:001:0601, що розташована на АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0500 га,

із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А. 02.09.2016 року, за реєстровим номером 905.

У подальшому на земельній ділянці розпочалося будівництво житлового будинку, проводилися необхідні проектні та будівельні роботи. Однак при підключенні об`єкта незавершеного будівництва до електромережі виявилося, що позивач наплутав розташування власної земельної ділянки та здійснив будівництво на сусідній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). А тому звернувся до власника земельної ділянки ОСОБА_3 із пропозицією обмінятися земельними ділянками.

Зазначав, що, будучи юридично необізнаним, обрав форму документа

у вигляді договору купівлі-продажу земельної ділянки, хоча така дія фактично має характер саме договору міни, і тому 16.03.2017 року одночасно було укладено два договори купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 512278600:03:001:0601, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А., реєстраційний номер 630 від 16.06.2017 року, у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки. Визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А., реєстраційний номер 627 від 16.06.2017 року, у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки. Визнати зазначені договори від 16.06.2017 року договором міни земельних ділянок між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від

27.10.2021 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано удаваним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 512278600:03:001:0601, з цільовим призначенням для будівництва

і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А., реєстраційний номер 630 від 16.06.2017 року, у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки.

Визнано удаваним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 у власність земельну ділянку загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва

і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А., реєстраційний номер 627 від 16.06.2017 року, у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки.

Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А., за реєстраційним номером 630 від 16.06.2017 року, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А., за реєстраційним номером 627 від 16.06.2017 року, договором міни земельних ділянок, укладеним 16.06.2017 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (т.1, а.с.39-41).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Згода О.О. ставить питання про скасування заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.10.2021 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.46-57).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі адвоката Куцигіна І.В., просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.1, а.с.107-108).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Згоди О.О. було закрито (т.1, а.с.212-216).

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 25.09.2024 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 20.02.2024 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с.97-101).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024 року було визначено склад суду: головуючий суддя ОСОБА_5 , судді: Погорєлова С.О., Таварткіладзе О.М. (т.2, а.с.104).

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді Заїкіна А.А. у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 122/0/15-25 від 28.01.2025 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 року було визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Погорєлова С.О., Таварткіладзе О.М. (т.2, а.с.114).

В подальшому, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 року судді Погорєлова С.О., Таварткіладзе О.М. були замінені на суддів Громіка Р.М., Драгомерецького М.М. (т.2, а.с.131).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, без участі учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.134-138, 141-142).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що коло осіб, які мають приймати участь у даній справі, є встановленим, позовні вимоги обгрунтованими (т.1, а.с.39-41).

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05.11.2016 року було укладено шлюб (т.1, а.с.64).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року шлюб між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

16.07.2017 року, тобто під час перебування у шлюбі, позивач ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 (т.1, а.с. 16-17).

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0500 га, з кадастровим номером :03:001:0602, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до п.3 вказаного договору купівлі-продажу, останній здійснено за 32 000 грн.

Згідно п. 8 вказаного договору купівлі-продажу, зазначений договір посвідчено за згодою подружжя покупця ОСОБА_6 (т.1. а.с.12-13) (в теперішній час ОСОБА_7 ) - апелянтом у справі.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу від 16.06.2017 року, який укладено між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 , згідно якого останній сплатив ОСОБА_8 також 32 000 грн. (т.1, а.с.12-13).

Із апеляційної скарги ОСОБА_1 слідує, що вона також приймала участь в покупці земельної ділянки в якості подружжя ОСОБА_2 та продажу іншої земельної ділянки на користь ОСОБА_3 .

Також, в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу від 03.12.2021 року, який укладено між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відповідно до якого, ОСОБА_4 отримав у власність за 229 000 грн. земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0601 та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А., реєстраційний номер 1335 (т.1, а.с. 87).

Згідно п. 8 вказаного договору купівлі-продажу, зазначений договір посвідчено за згодою подружжя покупця ОСОБА_9 (т.1, а.с.87).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2023 року ОСОБА_4 було залучено до участі у справі в якості третьої особи (т.1. а.с.136-137).

ОСОБА_9 , яка дала свою згоду на укладення договору купівлі-продажу від 03.12.2021 року, до участі у справі залучена не була.

Отже, відповідач ОСОБА_3 , після ухвалення оскаржуваного судового рішення, здійснив продаж земельної ділянки, що належала йому та право власності на яку зареєстроване було на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2017 року, який суд оскаржуваним рішенням визнав удаваним.

Зазначені обставини свідчать про те, що договору, на підставі якого ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку, не існує, так як він визнаний оскаржуваним судовим рішенням удаваним.

Апеляційний суд також звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

частиною 1 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 5 цієї статті визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість :

- керує ходом судового процесу;

- сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами ;

- роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій ;

- сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом ;

- запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно із ч. 11 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 52 ЦПК треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (ст.50 ЦПК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 14.11.2018 року в справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 року в справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 року в справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 року в справі № 635/4741/17, від 05.07.2023 року в справі № 910/15792/20 сформульовані правові висновки про те, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Поняття «сторона в спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона в процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами в спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.05.2024 року у справі № 491/838/21.

Проте, суд першої інстанції, розглядаючи справу, не залучив до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною позивача ОСОБА_2 , та яка дала згоду на укладення оплатного спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладених обставин, та беручи до уваги той факт, що суд першої інстанції постановив рішення, яке впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , оскаржуване судове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу удаваними та визнання договором міни через неналежний суб`єктний склад учасників справи.

При цьому, апеляційний суд роз`яснює, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом в установленому законом порядку, із залученням до участі у справі всіх осіб, на чиї права, свободи, обов`язки та інтереси може вплинути судове рішення.

Колегія суддів також зазначає, що в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває на розгляді цивільна справа № 504/1359/19 за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права забудовника на об`єкт незавершеного будівництва, визнання об`єкту незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 (т.1, а.с.74-78).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, в апеляційній скарзі ставиться питання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000,00 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До апеляційної скарги представником апелянта було надано договір № 162/23 від 28.02.2023 року про надання правничої допомоги, укладений між ОСОБА_7 та адвокатом Згодою О.О. Згідно п. 3.1 вказаного договору, вартість послуг складає 12 000,00 грн. (т.1, а.с.94).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 137 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на позивача ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн.

При цьому колегія суддів виходить із принципів розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу, а також того, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року складав 2 684,00 грн., на 01.01.2024 року та 01.01.2025 року складає 3 028,00 грн. на місяць.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (т.1, а.с.11).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, апелянту ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок державного бюджету сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 457,80 грн. (т.1, а.с.97) та за подачу касаційної скарги у розмірі 605,60 грн. (т.2, а.с.13), а всього 4 063, 41 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.3 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Згоди Олексія Олександровича задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.10.2021 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу удаваними та визнання договором міни, залишити без задоволення.

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за рахунок державного бюджету сплачений судовий збір у загальному розмірі 4 063,41 грн. (чотири тисячі 63 гривні 42 копійку).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.07.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький