"24" червня 2025 р. Справа № 363/1481/25
УХВАЛА

про залишення позову без руху

24 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Василенко Г.В. розглянувши у підготовчому судовому засіданні позовну заяву заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками,-

встановив:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області знаходяться вказана цивільна справа.

06.05.2025 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Волошиним І.В. подана заява про залишення позовної заяви без руху, оскільки предметом заявленого позову є усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним державного акту, скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок. Наслідком задоволення даного позову буде позбавлення права власності на добросовісно набуте майно. Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12 березня 2025 року, статтю 390 Цивільного кодексу України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві».

Крім того, 10.06.2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Руденко О.А. подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначив, що 09.04.2025 набрав чинності Закон України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025, згідно якого відповідні норми ЦК та ЦПК України викладено в новій редакції. Так, в матеріалах даної справи відсутні документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Оскільки вказаний закон має зворотну силу, а провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України), коли судом може бути застосована лише та процесуальна норма, яка є чинною на момент проведення тієї чи іншої процесуальної дії та/або прийняття процесуального рішення, а відтак, вирішуючи питання про відповідність позовної заяви вимогам статтям 175, 177 ЦПК України, очевидним є висновок про те, що позовна заява вимогам частини четвертої статті 177 ЦПК України, не відповідає, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Представники відповідачів адвокати Волошин І.В. та Руденко О.А. підтримали подані ними заяви та просили залишити позовну заяву без руху.

Прокурор Кривошея С.В. та представник третьої особи Зубчук О.В. (в режимі відеоконференції) щодо залишення позовної заяви без руху заперечували.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

19.03.2025 року Прокурор звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив:

- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками площею 3,424 га, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 18.02.2010 № 736 в частині передання безоплатно у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства;

- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора: індексний номер 12717658 від 28.04.2014 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:132:0901 площею 2,0 га із припиненням речових прав щодо неї;

індексний номер 7510895 від 01.11.2013 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :21:132:0920 площею 2,0 га із припиненням речових прав щодо неї;

- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсними державних актів: серії ЯИ № 495082 від 24.03.2010, на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :21:132:0919; серії ЯИ № 495078 від 23.03.2010, на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :21:132:0916; серії ЯИ № 495077 від 25.03.2010, на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :21:132:0915;

- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :21:132:0916, :21:132:0920, :21:132:0901,

:21:132:0915,:21:132:0919.

- стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури понесений судовий збір.

Позовна заява обґрунтована тим, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 18.02.2010 № 736 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам із земель Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області та передано безоплатно у власність 25-ми громадян земельні ділянки, у тому числі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . На підставі вищевказаного розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації видано державні акти на земельні ділянки: У подальшому, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки № 2144 від 07.07.2011 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :21:132:0919 на користь ОСОБА_3 відомості про що внесені до Державного земельного кадастру. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2142 від 07.07.2011 також відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :21:132:0916 на користь ОСОБА_3 відомості про що внесені до Державного земельного кадастру. ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2154 від 07.07.2011 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :21:132:0915 на користь ОСОБА_3 відомості про що внесені до Державного земельного кадастру. Після смерті ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :21:132:0920 на підставі свідоцтва про право на спадщину, за заповітом № 1676 від 01.11.2013 отримано ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.11.2013 №7510895). 'Також, ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 400 від 28.04.2014 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :21:132:0901 на користь ОСОБА_1 відомості про що внесені до Державного земельного кадастру (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2014 № 12717658). Водночас, вивченням законності передачі у приватну власність земельних ділянок встановлено порушення вимог Земельного та Лісового кодексів України.

Зі змісту поданої прокурором позовної заяви вбачається, що спір виник щодо права власності на земельні ділянки, що знаходяться у власності відповідачів.

Прокурор у своїй позовній заяві зазначає про недійсність розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 18.02.2010 року № 736, яке було підставою для передачі спірних ділянок у власністьгромадян, у зв`язку з чим вбачає підстави для визнання недійсним такого розпорядження, скасування державної реєстрації права власності відповідачів на спірні ділянки з припиненням такого права.

Отже, позовні вимоги прокурора фактично направлені на припинення ресових прав та повернення спірних ділянок Київській обласній державній адміністрації.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина другастатті 52 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

З огляду на наведені визначення, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц виснувала, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного й негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне попередньо встановити дійсну мету заявленого прокурором позову.

Під час вирішення питання про віднесення заявленого позову до віндикаційного чи негаторного, які є різновидами способів захисту права власності, поняття володіння потрібно розглядати як складову змісту такого права у розумінні положень частини першої статті 317 Цивільного кодексу України.

У постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині першій статті 317 Цивільного кодексу України, зокрема набуває й право володіння.

Так, враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.

У свою чергу, позов у цій справі мотивований незаконною, на думку прокурора, передачею у власність громадян спірних ділянок, що мало наслідком вибуття з власності відповідача Вишгородької районної державної адміністрації. Відтак позов фактично направлений на повернення майна.

При цьому, усунення перешкод у користуванні спірним майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним державного акту, скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок є тотожним з вимогою про витребування майна з незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких із указаних статей Цивільного кодексу України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно.

Водночас, позивачем у цій справі є саме прокурор, який не є і не був власником спірного майна, а тому проситьусунути перешкоди у здійсненні права користування земельними ділянками шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, скасування рішення про державну реєстраці права власності відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , визнання недійсним державних актів на земельні ділянки та припинення речових прав на них, оскільки пряма вимога про витребування майна може бути заявлена виключно його власником.

Суд вважає, що усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом скасування та припинення права власності підміняє собою недоступну прокуророві вимогу про витребування майна з незаконного володіння, оскільки також передбачає вилучення такого майна з володіння теперішніх власників та володільців та передачу у володіння Київській обласній державній адміністрації.

Про це свідчить факт державної реєстрації права власності на спірні ділянкі за відповідачами, що у свою чергу, відповідно до висновків Верховного Суду, прямо вказує на перебування ділянок у володінні відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відтак, зі змісту позовної заяви вбачається, що спір у цій справі є майновим і прямо пов`язаний з вилученням з власності та володіння приватних осіб нерухомого майна, яке набуто ними у власність на підставі годоворів ку3півлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину, що згодом було визнано та підтверджено державою шляхом проведення державних реєстрацій. Тобто метою звернення до суду з цим позовом є захист прав держави саме шляхом вилучення майна у добросовісних набувачів.

Оскільки прокурор у своєму позові не зазначає про порушення норм законодавства з боку відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час придбання спірного майна, а також враховуючи те, що їх право власності було зареєстроване державою в 2011, 2013 та 2014 роках, суд дійшов висновку, що прокурор не заперечує проти добросовісності вказаних відповідачів.

09.04.2025 р. набрав чинності Закон України № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача"(далі - Закон № 4292-ІХ).

Так, Законом № 4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

"Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною 2 наступного змісту:

"Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

Частину четверту статті 177 Цивільного процесуального кодексу України доповнено абзацем другим наступного змісту: у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Частину другу статі 185 Цивільного процесуального кодексу доповнено абзацом третім настиупного змісту: якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.

При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №4292-ІХ передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Таким чином, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову.

Оскільки вказаний закон має зворотну силу, а провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), коли судом може бути застосована лише та процесуальна норма, яка є чинною на момент проведення тієї чи іншої процесуальної дії та/або прийняття процесуального рішення, а відтак, вирішуючи питання про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, судом встановлено, що позовна заява вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України не відповідає.

Крім того, суд, на підставі ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, зобов`язує прокурора надати документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого повинна бути здійснена в порядку, визначеномузаконом, чинна на дату подання позовної заяви.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.

Отже, позивачу слід усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом внесення на депозитний рахунок суду (депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київські області, , рахунок: UA0018661, банк: Державна казначейська служба України, м. Київ) відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель» і додати до позову вказані документи.

Відтак відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

При цьому суд звертає увагу прокурора на зміст ч. 3 ст. 185 ЦПК України згідно якої, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст.177, 185, 259, 353 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками - залишити без руху.

Встановити прокурору строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити прокурору, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті в строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 27.06.2025 року.

Головуючий М.Б. Баличева