Справа № 147/132/25
Провадження № 2/147/164/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з з даним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка проживала в смт Тростянець Тростянецького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, кадастровий номер :02:013:0334, площею 0,15 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд та земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0335, площею 0,0380 га, яка розташована за тією ж адресою, що, належали покійній на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №000721, а також на розташований на даній земельній ділянці житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами.

Позивач зазначила, що вищезазначений житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , вона успадкувала, відповідно до виданого 11.08.2016 державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, вищезазначені земельні ділянки, на яких розташований успадкований нею житловий будинок, не були включені до заповіту. На цій підставі нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки кадастровий номер :02:013:0334 та кадастровий :02:013:0335. Крім того нотаріусом зазначено, що є ще один спадкоємець, а саме донька покійної ОСОБА_2 , яка як спадкоємець першої черги могла б успадкувати дану земельну ділянку, але так як позивач є вже власником житлового будинку, то в силу закону не може цього зробити, так як власники житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, мають бути однаковими. З огляду на вищевикладене, так як належний ОСОБА_1 житловий будинок розташований на вищезазначеній земельній ділянці, відповідно до неї має перейти право власності на дану земельну ділянку.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати за нею ?? право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:013:0334, площею 0,15 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради, АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд та земельну ділянку кадастровий номер :02:013:0335, площею 0,0380 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , для особистого селянського господарства, загальною площею 0,1880 га, належні на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №000721, виданого Тростянецькою селищною радою 18 липня 2002 року покійній ОСОБА_3 , яка проживала в смт Тростянець Тростянецького району Вінницької області та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.01.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

20.02.2025 позивачем було подано клопотання про витребування від Другої Тростянецької ДНК належним чином засвідченої копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 20.02.2025 витребувано від Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала в смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області.

04.03.2025 від завідувача Другої Тростянецької ДНК надійшло повідомлення №42/01-16 від 25.02.2025, з якого вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 знаходиться на зберіганні в Держаному нотаріальному архіві Вінницької області.

Ухвалою суду від 26.03.2024 витребувано від Державного нотаріального архіву Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала в смт Тростянець Гайсинського (колишнього Тростянецького) району Вінницької області.

15.04.2025 до суду надійшла копія спадкової справи №329/2009 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

30.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала та просила задовольнити.

Представник Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився. Від селищного голови Л. Червонецької надійшла заява про розгляд справи без участі представника за наявними у матеріалах справи документами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов визнала.

Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Як зазначає позивач, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельні ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 , та житловий будинок, розташований за тією ж адресою.

Факт належності померлій вищезазначених земельних ділянок підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН 000721, виданого 18.07.2002 та витягами з Державного земельного кадастру на земельні ділянки (а.с.8-10).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що (спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

За клопотанням позивача витребувано від Державного нотаріального архіву Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії спадкової справи №329/09 (а.с.71-121) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що за життя остання на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме:

27.10.1987 належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних долях. Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Тростянецької ДНК та зареєстрований в реєстрі за №1568 (а.с.92);

01.02.2000 належне ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна», розміром 3,78 в умовних кадастрових гектарах заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних долях. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №103 (а.с. 90);

Також із спадкової справи встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 звернулася позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . Заяви надійшли до Тростянецької ДНК 18.09.2009 та зареєстровані за №599 та №600.

У свою чергу, спадкоємці за заповітами, а саме ОСОБА_5 відмовився від належної йому за законом та заповітом частки спадщини, яка залишилася після смерті матері на користь дочки померлої ОСОБА_2 ; ОСОБА_4 відмовилася від належної їй частки спадкового майна (тобто житлового будинку) на користь ОСОБА_1 .

Заяви про відмову від спадщини за заповітом надійшли до Тростянецької ДНК 18.09.2009 та зареєстровані за №601 та №602.

11.08.2016 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 за АДРЕСА_1 , належного спадкодавцю на підставі свідоцтва АДРЕСА_2 на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Тростянецької селищної ради депутатів трудящих, Тростянецького району Вінницької області 16.01.1973 на підставі свого рішення взамін договору забудови та зареєстрованого в Тульчинському бюро технічної інвентаризації Вінницької області 16.01.1973 в реєстрову книгу №7 за реєстровим №954 (а.с.11, 116).

25.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до Другої Тростянецької ДНК із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки розміром 0,1500 га, з кадастровим номером :02:013:0334, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та розміром 0,038 га з кадастровим номером :02:013:0335 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Другої тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С. від 25.09.2024 за №265/02-31, було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:013:0334 та :02:013:0335, оскільки дане майно не входить складу заповіту (а.с.13).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач отримала спадщину після смерті ОСОБА_3 за заповітом на житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку на якій розташований зазначений будинок та земельну ділянку сільськогосподарського призначення позивач не може, оскільки зі змісту заповіту вбачається, що заповідач ОСОБА_3 заповіла позивачу лише частину житлового будинку.

Аналізуючи зазначені докази судом установлено, що успадкований житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :02:013:0334, розміром 0,1500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з частиною першою статті 377 ІІК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши цільове призначення спірної земельної ділянки, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини другої та третьої статті 1225 ЦК України, у зв`язку із чим необхідно визнати за позивачем право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0334, розміром 0,1500 га, в порядку спадкування, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди, оскільки вона призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що позивач позбавлена можливості визнати право власності на земельну ділянку у позасудовому порядку, керуючись відповідними нормами законодавства, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є доведеними та обґрунтованими, такими, що гуртуються на законі, та за умови їх визнання відповідачем.

Разом з тим, вимога позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0335, розміром 0,038 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за аналогічною адресою ( АДРЕСА_1 ), до задоволення не підлягає, оскільки ОСОБА_1 належним чином не обґрунтувала свої позовні вимоги в цій частині та не скористалася своїм правом на звернення до суду з позовом про тлумачення заповіту. Окрім того, дана земельна ділянка не охоплена заповітом, що позбавляє суд можливості відповідно до вимог законодавства визнати за позивачем право власності на неї. Норми ст. 120 Земельного кодексу України та норми ст. ст. 377, 1225 ЦК України у даному випадку не можуть бути застосовані, так як означена земельна ділянка не пов`язана за своїм цільовим призначенням із житловим будинком, який було успадковано позивачем.

Даних висновків суд дійшов з урахуванням того, що право власності на дану земельну ділянку у порядку спадкування може оформити інший спадкоємець, або ж у разі відсутності претендентів та неоформлення прав дана земельна ділянка може бути отримана у користування чи власність позивачем у позасудовому (адміністративному ) порядку.

Інших доводів чи обгрунтувань, на підтвердження позовних вимог в частині земельної ділянки з кадастровим номером :02:013:0335, розміром 0,038 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства позивачем не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Вимоги про стягнення судових витрат позивачами не пред`являлись.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:013:0334, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , громадянка України, місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач - Тростянецька селищна рада Гайсинського району Вінницької області, місцезнаходження якої: 24300 Вінницька область, Гайсинський район, смт Тростянець, вул.Соборна, 77, .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 03.07.2025.

Суддя О.А. Натальчук