Справа № 545/2716/24
Провадження № 2/545/146/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Цибізової С.А.,

з участю секретаря Гречко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.09.2000 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу виконавчим комітетом Микільскої сільської ради Полтавського району Полтавської області за актовим записом №11. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27.11.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За час подружнього життя сторонами було побудоване нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок загальною площею 108, 3 кв. м., житлова площа 48, 4 кв.м. разом з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . За двадцять три роки шлюбних відносин та проживання однією родиною за спільні кошти в вищезазначеному будинку був зроблений капітальний ремонт з переплануванням а також були побудовані господарські будівлі, а саме: котельня, баня, гараж, літня кухня та сарай. Тобто, на капітальний ремонт та вказані добудови вартість даного будинку з моменту його реєстрації у 2003 році під час шлюбу Позивача з Відповідачем було збільшено в багато разів.

Просила визнати будинок загальною площею 108, 3 кв. м., житлова площа 48, 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 об?єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати земельну ділянку площею 0,1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер: :05:001:0161) за адресою: АДРЕСА_2 об?єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області, 06.07.2001 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на житлового будинку загальною площею 108, 3 кв. м., житловою площею 48, 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , будинок; визнати за ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області, 06.07.2001 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 112 земельної ділянки площею 0, 1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер: :05:001:0161) за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати понесені позивачем на правничу професійну допомогу.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 1992 році виконавчим комітетом Микільської сільської ради його дідові ОСОБА_6 було виділено під забудову присадибну земельну ділянку площею 0.08 га в с. Зінці Полтавського району Полтавської області. В подальшому 15 грудня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Микільської сільської ради №106 вказану земельну ділянку було прийнято до державного фонду. Цього ж дня на підставі рішення Микільської сільської ради № 108 дану земельну ділянку було передано у власність ОСОБА_2 для будівництва житлових будинків і господарчих будівель і споруд. Станом на 1999 рік будівництво будинку та майже всіх господарських споруд було фактично завершено, залишалось лише облаштувати огорожу та доробити сарай. Будівництво даних об?єктів було завершено навесні 2000 року. Факт того, що будинок було збудовано в 1999 році, підтверджується, зокрема, робочим проектом газифікації житлового будинку від 1999 року, в якому мається план будинку та літньої кухні. Вказував, що 13.11.2003 на ім`я ОСОБА_2 Микільською сільською радою Полтавського району Полтавської області було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_5 . Разом із тим, із вважав, що оскільки спірний житловий будинок було збудовано (набуто) до реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 який було укладено 09.09.2000, то цей будинок є його особистою власністю.

Просив визнати житловий будинок загальною площею 108, 3 кв. м., житловою площею 48, 4 кв.м. із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 3405188) особистою приватною власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 усі документально підтверджені судові витрати на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.10.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та призначено справу до підготовчого засідання.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначила, що будинок був введений в експлуатацію та зареєстрований під час спільного проживання подружжя. У задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримав та просив задовольнити з викладених у ньому підстав. Заперечував щодо задоволення позову у частині визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності, зазначив, що посилання на суттєвє збільшення вартості будинку є матеріально-оціночним і має встановлюватись відповідним експертним висновком. Щодо визнання земельної ділянки площею 0. 1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер: :05:001:0161) за адресою: АДРЕСА_2 об?єктом спільної сумісної власності подружжя не заперечував.

В судовому засіданні представники сторін зазначили про те, що з приводу іншого майна спір між сторонами відсутній.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони в період з 09.09.2000 по 27.11.2023 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11).

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.61СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Нормами ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Згідно п.2 Прикінцевих положень СК України з вступом у дію Сімейного кодексу України визнано такими, що втрачають чинність низку нормативно-правових актів, зокрема Кодекс про шлюб та сім`ю України (надалі КпШС України).

Згідно частини першої статті 58 Конституції закони і інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або відміняють відповідальність особи.

Отже, првовідносини щодо майна набутого подружжям з 01 січня 2004 року регулюються положеннями СК України, а правовідносини щодо майна набутого до цієї дати - нормами КпШС України.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав ОСОБА_2 на праві приватної власності належать: земельна ділянка площею 0,1481 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер::05:001:0161 з 20.06.2017 (реєстраційний номер майна: 40); домоволодіння загальною площею 108.3 кв.м, житловою площею 48.4. кв.м. за адресою АДРЕСА_1 з 13.11.2003 (реєстраціний номер майна: 3405188) Право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер:141, видани1 20.06.2017 року; дата державної реєстрації 20.06.2017 року (а.с.12).

Таким чином, зазначена земельна ділянка набута сторонами під час шлюбу, а тому відповідно до наведених положень СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами по за кожним виходячи з презумпції рівності часток спільної сумісної власності подружжя.

Щодо поділу спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, що належало кожному з подружжя до шлюбу, а також отримане їм під час браку в дар або в порядку спадкоємства, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно із статтею 28 КпШС України у разі розділу майна, що є об`єктом права загальної спільної власності подружжя, їх долі рівні.

Отже, підставою визнання майна особистою власністю одного з подружжя є доведення належності такого майна одному з подружжя до укладання шлюбу, тоді як, майно, набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Допитаний у якості свідка відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що будинок у 1994 році почав будувати разом з батьками на земельній ділянці, яка належала його діду, у 1999 провели газифікацію, цього ж року будинок був повністю готовий для життя. 09.09.2000 був укладений шлюб, з дня весілля разом з дружиною почав проживати у цьому будинку, після весілля у будинок кардинальних змін не внесено, площа залишилась та ж сама. Зареєстрував право власності на будинок у 2003 році, в експлуатацію будинок введено теж в 2003 році.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаним у судовому засіданні зазначив, що будинок почав будуватись орієнтовно з 1993-1994 року, в 1998 були розмови за газифікацію, особисто будівництвом не займався. На момент проведення газу, будинок мав жилий вигляд, в ньому вже було проведено теплопостачання та електрика.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що в 1998 допомагав родині ОСОБА_9 проводити опалення, на той момент будинок був готовий до проживання.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що будував разом із сином будинок за адресою АДРЕСА_1 близько 5 років до 2000 р., потім син одружився, подружжя почало проживати у цьому будинку.

Згідно з архівним витягом №07-02/104 від 09.07.2024 з протоколу №11 засідання Виконавчого комітету Микільської сільської ради від 15 грудня 1999 року, рішення №108 вирішено передати у власність земельні ділянки громадянам для будівництва житлових будинків і господарчих будівель і споруд за рахунок рільних земель запасу сільської ради з оформленням державних актів на право власності ОСОБА_2 в селі Зінці площею 0,08 га.(т.2 а.с.13).

Відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 27.10.2003, пред`явлений до прийняття житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 готовий до введення в експлуатацію (показники об`єкту: 1 поверх, 3 кімнати, житлова площа 48,4 кв.м., загальна площа 108,3 кв.м.) (т.2 а.с.33).

Відповідно до рішення державної технічної комісії викладеного в цьому акті зазначено, що даний акт може служити основою для реєстрації у відповідних органах об`єкта як приватної власності.

Рішенням виконавчого комітету Микільської сільської ради Полтавського району від 10.11.2003 №82 оформлено право приватної власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 . (т.2 а.с.3).

З рішення вбачається, що згідно акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, затвердженого виконкомом Микільської сільської ради від 10.11.2003 року №81 за ОСОБА_2 числиться житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 ; згідно рішення виконкому Микільської сільської ради №108 від 15.12.199 року ОСОБА_11 належить земельна ділянка площею 0, 08 га.

Підставою для ухвалення рішення є матеріали інвентаризації, представленні КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району». При винесені рішення виконавчий комітет керувався п.6.1. Тимчасового положення про порядок

реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 N 6/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 року за № 66/7387.

У відповідності зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 від 11.11.2003 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею: 108.3 кв.м., житлова площа 48.4. кв.м., житловий будинок А-1, гараж Б, літня кухня В, сарай Г, баня Д, вбиральня Е, скважина №1, скважина №2, ворота, хвіртка, огорожа №3-5, підстава: рішення виконавчого комітету сільської ради №82 від 10.11.2003 (т.2 а.с.36).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1981920 від 13.11.2003 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності, зокрема, свідоцтво про право власності НОМЕР_5 ; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 13.11.2003 (т.2 а.с.37).

Відповідно до п.6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 6/5 28.01.2003 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 року за № 66/7387, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію.

Додатком №1 до цього положення встановлено перелік правовстановлюючих документів на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Такими документами є, зокрема, свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями.

Таким чином, право власності на спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами набуто ОСОБА_2 після введення будинку в експлуатацію за рішенням виконавчого комітету Микільської сільської ради Полтавського району від 10.11.2003 №82 та належить відповідачу на підставі правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності від 11.11.2003 року серія НОМЕР_6

Надані відповідачем документи щодо будівництва, зокрема, робочий проект газифікації житлового будинку від 1999 року, акт приймання завершеного будівництвом об`єкту газопостачання 18.07.2000 року, договір про виконання робіт з матеріалів замовника від 01.04.2000 року, будівельний паспорт газопроводу 1999 року, а також покази свідків про обставини будівництва та ступінь готовності будинку, відповідно до діючого на той час законодавства, не доводять виникнення у відповідача права власності на спірний будинок станом на 1999 -2000 роки, тобто до укладання шлюбу.

Отже право власності на спірний будинок з господарськими будівлями і спорудами набуто відповідачем в період шлюбу та є а тому відповідно до положень КпШС України це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами по частки за кожним виходячи з рівності часток спільної сумісної власності подружжя.

Щодо посилання відповідача на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду у справах №363/4852/17 від 03.06.2020 року, № 910/10987/18 від 24.01.2020 року, №367/4613/18-ц від 24.02.2021 року, то таке посилання є нерелевантним до даних правовідносин виходячи з наступного.

Наведена практика Верховного Суду зводиться до того, що державна реєстрація прав не є способом набуття права власності, а виступає засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

У даній справі шлюб між сторонами укладено 09.09.2000 року, право власності у відповідача винило 11.11.2003 року відповідно до відоцтва про право власності від 11.11.2003 року серія САА № 0883120, тоді як, реєстрацію права власності проведено 13.11.2003 року , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ВАА № 729447 від 13.11.2003 року.

Отже, як право власності так і державна реєстрація цього права виникли після укладання шлюбу, а, отже, озиція відповідача, що право власності на спірний будинок виникло до шлюбу за самим фактом будівництва є помилковою та не ґрунтується на законі.

Інші аргументи сторін висновків суду не спростовують

Щодо розподілу будинку разом із господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до положень ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.187,188 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи, що згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_5 від 11.11.2003 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею: 108.3 кв.м., житлова площа 48.4. кв.м., житловий будинок А-1, гараж Б, літня кухня В, сарай Г, баня Д, вбиральня Е, скважина №1, скважина №2, ворота, хвіртка, огорожа №3-5, підстава: рішення виконавчого комітету сільської ради №82 від 10.11.2003, то воно є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами саме у визначеній конфігурації.

Представник позивача у судовому засіданні просила провести розподіл будинку разом із господарськими будівлями, пояснивши, що не зазначила такі господарські будівлі та споруди у позовних вимогах помилково, оскільки на час подачі позову позивач не мала відповідної документації щодо складу майна, яка знаходилась у відповідача.

Таким чином, суд відхиляє твердження представника позивача, про те, що поділ не лише будинку , а й господарських будівель та споруд є виходом за межі позовних вимог.

Щодо зазначення в резолютивній частині рішення вимог про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, суд зазначає, що встановлення такого факту є обставиною яка встановлюється судом у мотивувальній частині судового рішення та окремому зазначенню у резолютивній частині рішення не потребує.

Анатолічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 по справі №523/14489/15-ц (провадження №14-22цс20), в якій ВП ВС зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Таким чином, суд вважає доведеним, що спірне нерухоме майно набуто сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу між позивачем та відповідачем по частки за кожним у звязку із чим позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 108,3 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 108,3 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: :05:001:0161 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: :05:001:0161 за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання житлового будинку загальною площею 108,3 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м. із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. А. Цибізова