Справа № 333/2392/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Дондик О.Ю.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57, 8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Мелітополь Запорізької області померла ОСОБА_3 , яка є рідною тіткою позивача. На момент смерті їй на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 залишила заповіт від 21 лютого 2022 року, відповідно до якого належну їй квартиру вона заповіла у рівних частках позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідачу у справі). Після проведення належної реєстрації факту смерті приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Йоанною Євгенівною Ложовською була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 (номер у нотаріуса 21/2024). За матеріалами спадкової справи (21/2024) позивач у справі, ОСОБА_1 , спадщину прийняв у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. 17 лютого 2025 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 березня 2025 року № 23/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із ненаданням оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Таким чином, наразі існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що і стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без участі її та позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву з прохання розглянути справу за його відсутності. Позов визнав.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2025 відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2025 у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом у даній цивільній справі відмовлено; закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті 03 липня 2025 року.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Мелітополь Запорізької області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 21 листопада 2024 року у справі № 462/8765/24 встановлено факт смерті на тимчасово окупованій території України у місті Мелітополь Запорізької області громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі судового рішення про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території 17 грудня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції проведено державну реєстрацію смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 17 грудня 2024 року.

Позивач у справі, ОСОБА_1 , є рідним племінником померлої ОСОБА_3 .

Так, відповідно до наданого свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати: ОСОБА_4 (мовою оригіналу ОСОБА_5 ); батько: ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 14 червня 1975 року було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (мовою оригіналу ОСОБА_8 ), після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_9 . Тобто, дошлюбне прізвище матері позивача ОСОБА_10 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати: ОСОБА_11 , батько: ОСОБА_12 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_13 (мовою оригіналу ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати: ОСОБА_11 , батько: ОСОБА_15 .

Відповідно до довідки відділу реєстрації актів громадянського стану 20 вересня 1967 року було укладено шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 23 грудня 1993 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_3 (мовою оригиналу ОСОБА_5 ) було укладено другий шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_18 . Так, померла ОСОБА_19 двічі одружувалася із одним чоловіком - ОСОБА_16 (у 1967 році, а потім у 1993 році).

Тобто, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 є рідними сестрами, а позивач ОСОБА_1 (син ОСОБА_22 ) є племінником померлої ОСОБА_23 .

У тексті рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 листопада 2024 року у справі № 462/8765/24 (справа про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України) також зазначено, що «померла ОСОБА_3 доводилася заявнику ОСОБА_1 (прим. Володимиру Івановичу) рідною тіткою по матері».

За життя померлій ОСОБА_3 на праві особистої власності належала квартира АДРЕСА_1 :

(одна друга) частка на підставі договору купівлі продажу квартири від 17 жовтня 2019 року, реєстровий номер 1523, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П.;

(одна друга) частка на підставі договору дарування частки квартири від 21 лютого 2022 року, реєстровий номер 343, 344, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В.

Належні померлій речові права на відповідне нерухоме майно зареєстровані у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства України, що підтверджується актуальною на час звернення до суду інформаційною довідкою від 15 березня 2025 року, сформованою посадовою особою Управління адміністрування послуг департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Львівської області.

За життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишила заповіт від 21 лютого 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., реєстровий номер 345.

За змістом цього заповіту ОСОБА_3 зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого належну їй квартиру вона заповіла у рівних частках позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідачу у справі).

Після проведення належної реєстрації факту смерті приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Йоанною Євгенівною Ложовською була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 (номер у нотаріуса 21/2024).

17 лютого 2025 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 березня 2025 року № 23/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із ненаданням оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , надісланої на запит суду, вбачається, що ОСОБА_1 прийняв спадщину у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини шляхом подачі заяви до нотаріальної контори.

V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому.

Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

Як передбачено ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до o1/T030435.html?pravo=1#843361" title="Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 23 акт № 7 від 30.05.2008">Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,- тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Зважаючи на те, що починаючи з лютого 2022 року місто Мелітополь та територія Мелітпольського району є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, зазначене унеможливило надання позивачем нотаріусу правовстановлюючого документа на житло, оскільки він залишився на тимчасово окупованій території, що, в свою чергу, завадило отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки.

Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті тітки ОСОБА_3 не може оформити своїх спадкових справ у зв`язку з відмовою нотаріуса.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57, 8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги в Комунарський районний суд міста Запоріжжя .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.В. Ковальова