Єдиний унікальний номер 341/870/25
Номер провадження 2/341/537/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки ОСОБА_2 (ВКЗ),

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

УСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до російської федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

У позові просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5000000,0 грн, що є еквівалентом 120369 доларів 68 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на 13.05.2025, завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.11.1995 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України та початку повномасштабного збройного наступу на територію України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Президентом України 24 лютого 2022 року видано Указ про введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжений і триває на цей час. Зважаючи на проведення загальної мобілізації, оголошеної указом Президента України, чоловік позивачки ОСОБА_3 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. ОСОБА_3 загинув у віці ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть ОСОБА_3 настала у зоні проведення бойових дій. Хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті: розтрощення тіла. Місце і обставини: Запорізька область, Пологівський район, с. Новопрокопівка, в зоні проведення бойових дій ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками.

Вважає, що між діями відповідача, а саме вчинення ним акта збройної агресії проти України, що призвело до загибелі її чоловіка та моральною шкодою, яку вона понесла, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, адже вона втратила свого чоловіка, з яким її поєднували тривалі подружні стосунки, спільні діти та міцні емоційні зв`язки. Ця втрата є незворотною та остаточною. Вона зумовила серйозні психоемоційні наслідки у виді глибоких душевних страждань, відчуття постійного емоційного болю і почуття втрати, порушення соціальних і сімейних зв`язків, а також втрату моральної підтримки, опори та сімейного затишку. Тобто, після смерті чоловіка її життя докорінно змінилось. Вона втратила сон, страждає від безсоння та постійного психоемоційного напруження. Ночами не може заснути, переживаючи біль утрати знову і знову. Її постійно переслідує відчуття самотності, оскільки залишилась без найближчої людини, з якою поділяла життя, виховувала дітей, і з якою могла поділитися думками, отримати пораду, підтримку, душевну розмову. Це невимовне горе, пронизує її щоденне існування, залишає відбиток на психічному стані, соціальному житті та емоційному благополуччі. Ця моральна шкода є прямим наслідком збройної агресії, яка забрала життя її чоловіка. Смерть чоловіка докорінно змінила її життя, позбавивши її не лише близької людини, а й фундаменту для подальшого особистого і сімейного існування. Вважає, що визначений нею розмір моральної шкоди в сумі 5000000,0 грн, що є еквівалентом 120369 доларів 68 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на 13.05.2025, є справедливим та об?єктивно відповідатиме немайновим втратам, в тому числі сприятиме частковому відновленню її морального (психологічного) та фізичного здоров`я.

Ухвалою суду від 22.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.06.2025.

Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання з`явилась позивачка ОСОБА_1 та представниця позивачки ОСОБА_2 .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади. Жодних заяв на адресу суду не надходило.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду від представників не надходило. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання не прибув.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, зважаючи на воєнний стан, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторони відповідача, оскільки такий вважається належним чином повідомлений про розгляд справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилав.

У судовому засіданні позивачка та її представниця позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Просили позов задовольнити. Вважають зазначену суму моральної шкоди обгрунтованою.

Позивачка ОСОБА_1 зазначила, що росія повинна відповідати за наслідки, які спричинила своєю збройною агресією. Заявлені до стягнення кошти, хоч і не можуть компенсувати важкої втрати, проте частково змусять відповідача відповісти за вчинене.

Заслухавши позивачку та її представницю, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 16.11.1995 року, серії НОМЕР_1 , підтверджується, що позивачка 16.11.1995 року уклала шлюб з ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а. с. 18).

Згідно з копією свідоцтва про смерть від 15.09.2023, серії НОМЕР_2 , підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце смерті: с. Новопрокопівка, Пологівський район, Запорізька область (а. с. 20).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 11.09.2023 № 5670, дата смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Смерть настала в зоні проведення бойових дій. Хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті: розтрощення тіла. Місце і обставини смерті: Запорізька область, Пологівський район, с. Новопрокопівка, в зоні проведення бойових дій ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками (а. с. 19).

Згідно з копією довідки військової частини НОМЕР_3 від 20.12.2023 № 8542 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України підтверджується, що сержант ОСОБА_3 дійсно у період з 28.01.2023 до 27.04.2023 та з 26.07.2023 до 04.09.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України (а. с. 37).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01.11.2023 № 338, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 04.09.2023 помічника гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення сержанта ОСОБА_3 (Г-143627), який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку із загибеллю. ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув в населеному пункті Новопрокопівка Пологівського району Запорізької області від розтрощення тіла в результаті бойових дій під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із військовими діями та захистом Батьківщини. Народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . На військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 26 лютого 2022 року. Члени сім`ї: ОСОБА_5 , батько, 1945 року народження; ОСОБА_1 , дружина, 1972 року народження; ОСОБА_6 , донька, 2002 року народження; ОСОБА_6 , син, 1996 року народження (а. с. 22).

Згідно з копією сповіщення сім`ї № 97 підтверджується, що сержант ОСОБА_3 , 1971 року народження, помічник гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_3 західного ОТО Національної Гвардії України загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новопрокопівка, Пологівський район, Запорізька область, в результаті мінометного обстрілу противником (а. с. 21).

Відповідно до змісту копії акта № 540/23/3028 про нещасний випадок (у тому числі поранення) сержанта ОСОБА_3 підтверджується, зокрема, що 04.09.2023 на виконання вимог 10 армійського корпусу Сухопутних військ від 03.09.2023 № 1699/БР/ОКП

сержант ОСОБА_3 виконував бойові завдання в районі населеного пункту Новопрокопівка, Запорізька область. З пояснень свідка нещасного випадку молодшого сержанта ОСОБА_7 стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 17:00 год під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новопрокопівка, Пологівський район, Запорізька область, в результаті ворожого мінометного обстрілу отримав поранення не сумісні з життям. За мірою стихання обстрілів силами резервної групи тіло загиблого військовослужбовця евакуйовано та доставлено до Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи (а. с. 24-25).

Згідно з копією акта від 16.01.2024 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 04.09.2023 о 17:00 год підтверджується, що до цього випадку призвели дії інших осіб внаслідок військових дій від інших вибухів та уламків. Нещасний випадок (у тому числі поранення) стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а. с. 26-28).

Відповідно до копії постанови від 01.05.2024 № 123 сержант ОСОБА_3 , 1971 року народження, помічник гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_3 західного ОТО Національної Гвардії України, діагноз та постанова медичної (військово-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва): розтрощення тіла 04.09.2023. Травма, яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини (а. с. 29).

Згідно з копією посвідчення від 23.09.2024, серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (а. с. 31-32).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з частиною 1 статті 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1167 ЦК необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У постанові від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд, також, зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21), зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти української держави, численні акти геноциду українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданої цими діями шкоди.

Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами частини 3 статті 82 ЦПК України.

Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 89 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд установив, що чоловік позивачки загинув у Запорізькій області, Пологівський район, с. Новопрокопівка, причиною смерті є ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками, внаслідок чого порушено невід`ємне право ОСОБА_3 на життя, передбачене статтею 27 Конституції України, статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Внаслідок втрати чоловіка життя позивачки докорінно змінилось. Вона втратила сон, страждає від безсоння та постійного психоемоційного напруження. Ночами не може заснути, переживаючи біль утрати. Її постійно переслідує відчуття самотності, оскільки залишилась без найближчої людини, з якою поділяла життя, виховувала дітей, і з якою могла поділитися думками, отримати пораду, підтримку, душевну розмову. Це невимовне горе, пронизує її щоденне існування, залишає відбиток на психічному стані, соціальному житті та емоційному благополуччі.

Відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц , виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб?єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. При цьому на позивачів покладається обов?язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв?язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками.

У цьому випадку між спричиненою протиправними діями відповідача моральною шкодою внаслідок смерті рідної людини та психотравмуючими факторами внаслідок такої негативної події, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок, адже саме через військову агресію відповідача чоловіка позивачки позбавлено життя. Втрата чоловіка є довічною, його смерть призвела до незворотних негативних змін у її житті та вимагає додаткових зусиль для його організації.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачці моральну шкоду, необхідно брати до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошовому еквіваленті.

Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Грошові кошти як загальний еквівалент усіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у не можливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

При цьому визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, яку зазнала позивачка, у зв`язку із втратою чоловіка внаслідок збройної агресії російської федерації, суд враховує роз`яснення Європейського суду з прав людини, правові висновки Верховного суду.

Так, зокрема ЄСПЛ вказує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також ЄСПЛ в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації», зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Також ЄСПЛ у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік) використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Суд також враховує, що відповідно до практичної рекомендації голови Європейського суду з прав людини від 28.03.2007 «Вимоги щодо справедливої сатисфакції», викладеної у підпункті 15 пункту 3, відповідно до якої заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка, на їхню думку, була б справедливою.

Згідно з роз?ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров?я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи доведений характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій відповідача, виходячи із засад розумності, за вказаних позивачкою обставин, суд вважає, що розмір заявленої до стягнення компенсації за заподіяну позивачці моральну шкоду у розмірі 5000000 (п`ять мільйонів) гривень 0 копійок є обгрунтованим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Водночас представник відповідача відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надав.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140,0 грн.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до російської федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, задовольнити повністю.

Стягнути з російської федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000000,0 грн, що є еквівалентом 120369 доларам США 68 центам за офіційним курсом Національного банку України станом на 13.05.2025.

Стягнути з російської федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції російської федерації на користь держави судовий збір у розмірі 15140,0 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено 14 липня 2025 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач російської федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції російської федерації, місцезнаходження за адресою: 119991, вул. Житня, 14, м. Москва, російська федерація, ідентифікаційний код 34.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ