БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/3446/21
провадження № 2/361/191/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Іванової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и :

Стислий виклад позиції позивача

У квітні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з метою покращення своїх житлових умов, домовився зі ОСОБА_2 про продаж останнім свого домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, що має кадастровий номер :01:058:0019 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Ціна продажу домоволодіння за домовленістю сторін була 310 000,00 (триста десять тисяч) доларів США. Строк укладення основного договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін, був 05.06.2020 року. Свої домовленості сторони виклали у Договорі про завдаток від 12.03.2020 року, що підписаний Сторонами у простій письмовій формі. Згідно з п.1 Договору про завдаток, Покупець передав Продавцеві 520 000,00 гривень (еквівалент 20 000,00 доларів США) у рахунок оплати за Договором купівлі-продажу домоволодіння. Договір про завдаток укладений в присутності ріелтора- ОСОБА_4 , про що з останнім було укладено Договір про надання послуг №1/20 від 12.03.2020 року. У момент підписання Договору про завдаток, а саме - 12.03.2020 року, ОСОБА_1 передано, а ОСОБА_2 було отримано 520 000,00 гривень (еквівалент 20 000,00 доларів США) у рахунок оплати за Договором купівлі-продажу домоволодіння. В момент підписання Договору про завдаток Сторони домовились, що решта коштів за продаж домоволодіння ОСОБА_1 буде передавати повіреній особі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , оскільки продавця довгий час не буде в місті для отримання наступних оплат. На підтвердження повноважень повіреної ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було надано копію нотаріально посвідчену довіреність від 26.02.2020 року. Також, в момент підписання Договору про завдаток Відповідач надав Позивачеві копії правовстановлюючих документів на домоволодіння та земельну ділянку.

У подальшому, окрім сплаченої за Договором суми в 20 000,00 доларів США, позивач сплатив відповідачеві в особі його представника - ОСОБА_3 (третя особа), яка діяла на підставі довіреності від 26.02.2020 року ще 95 000,00 доларів США завдатку, що підтверджується розписками, підписаними ОСОБА_3 , зокрема: за розпискою від 10.07.2020 року - 10 000,00 доларів США; за розпискою від 10.08.2020 року - 50 000,00 доларів США; за розпискою від 13.08.2020 року - 15 000,00 доларів США; за розпискою від 07.10.2020 року - 20 000,00 доларів США. Загальна сума переданих грошових коштів позивачем відповідачу в якості завдатку в рахунок оплати за Договором купівлі-продажу домоволодіння, складає 115 000 доларів США.

Однак, у встановлений строк та й пізніше Договір купівлі-продажу домоволодіння між Сторонами укладений не був, та як потім з`ясував позивач, такий договір і не може бути укладений, оскільки домоволодіння із земельною ділянкою перебувають в іпотеці в Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" на підставі Договору про внесення змін №1 до Іпотечного договору №10-26/2018-МК-UАН-З-3. серія та номер: 314, виданий 14.05.2019 RRP-4НITL0J0S. Надалі на вимогу ОСОБА_1 повернути сплачені за домоволодіння грошові кошти в розмірі 115 000,00 доларів США, Відповідач відмовився і повідомив, що тепер ціна домоволодіння для Остапчука складатиме 420 000,00 доларів США.

Отже, передані Позивачем кошти є авансом, сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України; одна Сторона відмовилися від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі Сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Оскільки Договір купівлі-продажу домоволодіння, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між Сторонами укладено не було, а Сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Відтак, позивач просить: стягнути зі ОСОБА_2 на користь позивача 115 000,00 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США; стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу.

Заперечення відповідача

У відзиві на позов представник відповідача не погоджується з доводами позовних вимог, позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що в лютому 2020 року до нього звернувся ОСОБА_5 і повідомив, що має потенційного покупця на придбання домоволодіння відповідача. Для можливості вести перемовини з потенційним покупцем ОСОБА_5 просив видати довіреність на ім`я його дружини ОСОБА_3 , а при видачі довіреності просив зазначити нотаріуса про можливість лише отримувати завдаток, оскільки завдаток можна сплачувати лише після фактичного укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Під час зустрічі за адресою домоволодіння в селі Княжичі, Чечуринський познайомив відповідача із потенційним покупцем - позивачем та його представником ОСОБА_4 , який представився ріелтором. 12.03.2020 року наслідком цієї зустрічі став підписаний договір, який запропоновано та складено ОСОБА_4 . Відповідно до підписаного договору, позивач повинен був не пізніше 05.06.2020 року зібрати повну суму в гривнях еквівалентну 310 доларів США, 20 тисяч доларів США з яких позивач повинен був сплатити у якості завдатку. Проте, відповідач всупереч цьому договору у встановлений термін зазначену суму не вніс. При цьому позивач та його представник не зв`язувалися з відповідачем, та не повідомляли причини невиконання договору, тому відповідач після 05.06.2020 продовжував пошук покупців на домоволодіння. Приблизно на початку червня 2020 року ОСОБА_5 повідомив відповідача, що необхідної суми в ОСОБА_1 немає та запевнив, що жодних зобов`язань за підписаним 12.03.2020 договором між сторонами не має.

На початку березня 2021 року відповідачу зненацька зателефонував позивач та повідомив про те, що він все-таки має намір придбати дім. Крім того, надіслав Відповідачу на мобільний месенджер Viber розписки складені ОСОБА_3 , про те, що вона начебто отримувала протягом 2020 року від нього грошові кошти в розмірі 95 тис. доларів у якості оплати за будинок і земельну ділянку. При цьому Позивач вимагав від Відповідача продати йому дім за ціною 205 тис. доларів США або повернути йому грошові кошти 115 тис. дол. США.

Відповідач заперечує факт отримання коштів у розмірі 520 000 гривень, оскільки він такі кошти не отримував від позивача ані до, ані під час, ані після укладання договору про завдаток від 12.03.2020. Відповідач заявляє, що ОСОБА_3 не була уповноважена від його імені отримувати кошти у покупців будинку до моменту фактичного укладення відповідачем договору купівлі-продажу будинку. Так відповідно до умов довіреності прямо заначено, що ОСОБА_3 уповноважується отримувати завдаток за продаж будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. У позовній заяві представник позивача не заперечує цю обставину та визнає, що кошти, які були сплачені Позивачем на користь ОСОБА_3 , за своєю правовою природою є авансом. Відповідач не уповноважував ОСОБА_3 отримувати будь-які аванси, в тому числі за майбутній продаж будинку та земельної ділянки, оскільки вважав за необхідне особисто затвердити всі можливі домовленості (включаючи ціну) в момент підписання договору купівлі-продажу. З цієї причини, Відповідач не надав ОСОБА_3 право укладати договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, а лише вести попередні перемовини та попередньо узгоджувати умови продажу. Таким чином, слід вважати, що ОСОБА_3 приймаючи від позивача авансові платежі діяла поза межами наданих їй повноважень. Крім того, вказує, що ОСОБА_3 не повідомляла його про отримання коштів від позивача. Виходячи з викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинського В.С. від 26.04.2021 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 18.10.2023 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2023 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Петришин Н.М.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 02.11.2023 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Мазур І.О. доводи позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Ванін В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Засобами поштового зв`язку до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_3 , де вона повідомила, що їй відомо про факти укладення 12.03.2020 Договору завдатку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , також ОСОБА_2 повідомив про отримання ним від ОСОБА_1 коштів у розмірі 520 000 гривень. Також сторони домовились, що решту коштів в рахунок вартості домоволодіння й земельної ділянки отримуватиме ОСОБА_3 . Підтвердила, що вона зі ОСОБА_2 домовились про те, що вона йому допоможе продати домоволодіння, тому видав їй довіреність. Відтак, в межах повноважень за вказаною довіреністю, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_6 кошти у загальному розмірі 95 000 доларів США, про що нею надані розписки. Ці кошти передала ОСОБА_2 .. Повідомила, що готова свої слова підтвердити у судовому засіданні, проте на неодноразові виклики до суду не з`явилась.

Обставини справи, що встановлені судом

Відповідно до Договору купівлі-продажу домоволодіння та Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 грудня 2018 року, ОСОБА_2 є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, що має кадастровий номер :01:058:0019 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

26 лютого 2020 року ОСОБА_2 видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 отримувати задаток за продажу житлового будинку та земельної ділянки на якій він розташований, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Із скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей видно, що дію вищевказаної Довіреності припинено 01.03.2021.

12 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений Договір про завдаток.

У пункті 1 Договору передбачено: «Покупець передає Продавцеві 520 000,00 гривень, що еквівалентно сумі 20 000,00 доларів США у рахунок оплати за Договором купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0, 1807 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:058:0019 до 05 червня 2020 року включно.

Пунктом 2 Договору передбачено, що кошти, зазначені в пункті 1 даного договору, використаються як завдаток, внесений з метою забезпечення виконання покупцем зобов`язань по оплаті договору купівлі-продажу домоволодіння, що належить на праві власності Продавцеві.

За умовами пункту 3 Договору вартість зазначеного домоволодіння за договором купівлі-продажу становить 8 060 000 гривні, що еквівалентно 310 000 доларів США. Договір купівлі-продажу укладається до 05 червня 2020 року.

Згідно із розпискою від 10.07.2020 ОСОБА_3 взяла гроші в розмірі 10 000 доларів США в ОСОБА_1 .

Згідно з розпискою від 10 серпня 2020 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 «задаток» за продажу житлового будинку та земельної ділянки у розмірі 50 000 доларів США згідно довіреності від ОСОБА_2 .

Згідно з розпискою від 13 серпня 2020 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 «задаток» за продажу житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований у розмірі 15 000 доларів США згідно довіреності від ОСОБА_2 .

Згідно з розпискою від 07 жовтня 2020 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 «задаток» за продажу житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований у розмірі 20 000 доларів США згідно довіреності від ОСОБА_2 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, сформованої 10.03.2021 року видно, що на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0, 1807 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:058:0019, власником яких є ОСОБА_2 накладені обтяження у вигляді іпотеки, іпотекодержатель: Акціонерне товариство «Мегабанк», боржник: ТОВ «Тендертрейдбуд».

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У даній справі позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з останнього на його користь грошові кошти у розмірі 115 000 доларів США, які передані ним відповідачу за укладеним між ними Договором про завдаток та розписок на виконання домовленостей про передачу завдатку, відповідно до яких кошти позивачем передавались уповноваженому згідно довіреності представнику ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, відповідно до статті 635 ЦК України суть попереднього договору полягає в тому, що його сторони зобов`язуються в майбутньому укласти основний договір.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з нормами частини першої статті 546, частини другої статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Положення частини другої статті 570 ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

Положеннями статті 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При розгляді справи встановлено, що 12 березня 2020 року між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений Договір про завдаток, згідно якого домовились про передачу позивачем відповідачу завдатку та укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Договір укладений у простій письмовій формі.

З пояснень сторін встановлено, що такий договір був укладений у зв`язку з намірами укласти договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, які на праві власності належать відповідачу. За умовами договору майбутній договір мав бути укладений до 05.06.2020. Проте у пункті 7 визначено, що термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до моменту виконання своїх зобов`язань кожної зі сторін.

Неможливість укладення договору позивач обґрунтував наявністю обтяження у вигляді іпотеки на житловий будинок та земельну ділянку, про які позивач дізнався пізніше. Відповідач же пояснював, що основний договір не укладений через відсутність у позивача коштів.

Разом з тим, вказаний Договір про завдаток є змішаним договором, який містить елементи попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та договору про завдаток, відтак виходячи з вищенаведених положень є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення.

Отже, аналізований у справі договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

За змістом статті 216 ЦК України недійсний правочин не - створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З огляду на нікчемність Договору про завдаток від 12 березня 2020 року, сплачені позивачем кошти на виконання вказаного договору підлягають поверненню позивачу.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Установлено, що згідно наданих до суду розписок від 10.08.2020, 13.08.2020 та 07.10.2020 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 кошти як «задаток» за продажу житлового будинку та земельної ділянки у загальному розмірі 85 000 доларів США згідно довіреності від ОСОБА_2 .

Так, відповідно до положень статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За правилами статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що договір доручення повинен укладатися у відповідності до вимог ЦК України та інших норм. Укладення договору передбачає вчинення сторонами взаємних дій по розробці та узгодженню умов договору. За визначенням статті 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З довіреності від 26 лютого 2020 року, видно, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 отримувати задаток за продажу житлового будинку та земельної ділянки на, якій він розташований, що знаходиться в АДРЕСА_1 , (виділено жирним шрифтом) тим самим: бути його представником в нотаріальних конторах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, органах державної влади і місцевого самоврядування та ін. (згідно переліку в довіреності).

Крім того, передбачено можливість: «вести від мого імені переговори та узгоджувати усі без винятку питання, що пов`язані з виконанням договору випливають із його суті, у тому числі визначати суму попередніх договорів та договорів купівлі-продажу, порядок розрахунку, процедуру передачі майна новому власнику доцільні для мене умови договорів, сплачувати кошти за виготовлення документів, сплачувати необхідні збори, мито, платежі;» (абзац 9 Довіреності).

Суд звертає увагу на те, що така дія як отримання завдатку за продаж нерухомого майна прямо передбачено довіреністю, яку відповідач видав ОСОБА_3 .

Крім того, довіреність, як на момент укладення Договору про завдаток, так і на момент передання коштів згідно розписок була чинною та не скасована, та відповідачем в судовому порядку не оскаржувалась.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на те, що не уповноважував ОСОБА_3 на отримання будь-яких коштів, авансу, а уповноважив ОСОБА_3 виключно на отримання завдатку, оскільки йому нотаріус пояснила, що завдаток можливо отримати лише після фактичного укладення договору купівлі-продажу будинку. Однак такі пояснення не узгоджуються із поведінкою відповідача, оскільки після видання у лютому 2020 року довіреності, відповідач у березні 2020 року уклав з позивачем Договір про завдаток, очевидно на той момент уже будучи обізнаним про поняття «завдатку» та «авансу».

Враховуючи зміст розписок, наданих ОСОБА_3 , а також зміст довіреності від 26.02.2020, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позову про отримання ОСОБА_3 коштів від позивача на виконання умов договору про завдаток та у відповідності до повноважень наданих ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_2 . Суд також враховує те, що третя особа ОСОБА_3 підтвердила отримання коштів у позивача на виконання довіреності, про що надала письмову заяву до суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача коштів у порядку статті 1212 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 безпідставно набув майно, а саме грошові кошти у розмірі 85 000 доларів США, належні позивачу ОСОБА_7 .

Разом з тим, суд вважає, що доводи позивач про отримання відповідачем коштів у розмірі 520 000 гривень згідно пункту 1 Договору про завдаток, є безпідставними, оскільки зі змісту договору неможливо встановити чи передані фактично ці кошти відповідачу, інших доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів у розмірі 520 000 гривень до суду не надано.

Суд також не бере до уваги розписку ОСОБА_3 від 10.07.2020 про отримання коштів, оскільки в такій розписці не зазначено правову природу цих коштів, відтак дана розписка не підтверджує отримання коштів на виконання домовленостей між позивачем та відповідачем.

З огляду на викладене, суд приходитись до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 85 000 ( вісімдесят п`ять тисяч ) доларів США.

Щодо судових витрат

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 11 350 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 12.04.2021.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 8 387, 65 гривень.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 85 000 ( вісімдесят п`ять тисяч ) доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на судовий збір у розмірі 8 387, 65 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН