ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 03 грудня 2024 року ухвалене суддею Сініциним Е. М., повний текст рішення складений - дата не вказана

та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 30 грудня 2024 року, ухвалене суддею Сініциним Е. М., повний текст додаткового рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

08.12.2023 АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 04.07.2011 у розмірі 53 548,90 грн станом на 26.11.2023, що складається із: 44 452,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 096,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками; - судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач ОСОБА_1 підписав заяву без номера від 04.07.2011, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, станом на 26.11.2023 утворилася заборгованість на загальну суму 53 548,90 грн, яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту в сумі 44 452,30 грн, - заборгованості за простроченими відсотками - 9 096,60 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2024 року у позові Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем ОСОБА_2 доведено здійснення ряд дій, направлених на запобігання викрадання коштів з його картки, негайне звернення до відділення банку для припинення неправомірних дій, однак АТ КБ «Приватбанк» не блокував рахунок відповідача для не збільшення суми кредиту на його рахунку, внаслідок чого у період часу з 13.01.2023 по 16.01.2023 з рахунку відповідача були здійснені велика кількість транзакцій і зняті кошти, частка яких повернена ОСОБА_1 , а інша частка, визначена позивачем як борг відповідача. Позивач на обґрунтування позовних вимог надав розрахунок заборгованості та виписку за період з 18.11.2013 по 25.11.2023, тобто у зазначені документи включена і сума коштів, що була знята з рахунку відповідача після повідомлення ним банку про шахрайські дії, тобто з 13.01.2023 по 16.01.2023, а також включені відсотки за користування коштами, які він не отримував. На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем документи - розрахунок заборгованості та виписка не можуть визнаватися належними та допустимими доказами, оскільки містять недостовірну інформацію про отримання та користування коштами відповідачем, а також неправильно нараховані відсотки. Інші надані докази окремо та у сукупності не свідчать про виникнення заборгованості відповідача перед позивачем, відтак, позивач не довів наявність та розмір заборгованості відповідача, тому у позові необхідно відмовити у повному обсязі. До доводів позивача про те, що відповідачем скомпрометовані його дані для входу в Приват24 та відкрите кримінальне провадження за заявою відповідача не є підставою для його звільнення від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції віднісся критично, оскільки позивачем не доведено розголошення або вчинення відповідачем відомостей, що сприяли шахрайським діям, більш того, АТ КБ «Приватбанк» повернув кошти ОСОБА_1 , чим визнав, що не відповідач отримував кошти, а його рахунком скористалися сторонні особи.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Мирка Романа Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі №554/11677/23 Октябрського районного суду м. Полтави - задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що докази, надані адвокатом Мирко Р.О., які вказують на розмір витрат, які відповідач сплатив у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на професійну правову допомогу є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності свідчать про понесення витрат на правову допомогу саме у заявленому розмірі. В акті приймання-передачі наданих послуг до договору вказаний час, витрачений адвокатом на процесуальні дії, який суд вважає співмірним з обсягом здійснених робіт. Адвокат Мирко Р.О., повноваження якого підтверджені ордером про надання правової допомоги та свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю, крім консультації клієнта, підготовки та подачі заяв, заперечень, відзиву на позовну заяву, ще й приймав участь у судових засіданнях більше ніж 4,5 годин, що підтверджено протоколами судових засідань. Суд першої інстанції визнав, що заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу є співмірним із складністю справи, оскільки справа є складною та потребує поглибленого вивчення значного обсягу документів, об`єм виконаних робіт є досить великим, час витрачений адвокатом є значним. Таким чином, враховуючи, що у позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі, позивачем не надано заяв про необґрунтованість суми витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги відповідача підлягають задоволенню у повному розмірі, тому необхідно стягнути з позивача понесені відповідачем суми витрат на правову допомогу у повному розмірі 10 000,00 гривень.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 13.01.2023 відповідач, використовуючи кредитний ліміт, розрахувався своєю кредитною карткою за продукти у магазині АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим його заборгованість перед позивачем становила 1754,45 грн. У подальшому протягом 13.01.2023 - 15.01.2023 у Приват24 під авторизацією ОСОБА_1 на його картковому рахунку кредитної картки було здійснено ряд фінансових транзакцій, у тому числі використано кредитний ліміт на загальну суму - 98 035,32 грн. Зауважує, що з вищевказаної суми використаного кредитного ліміту, грошові кошти у загальному розмірі 2 380,89 грн (з урахуванням комісії 2 452,28 грн) були перераховані на особистий рахунок відповідача, а саме на картку НОМЕР_1 , про що свідчить деталі операції з призначенням платежу «Переказ на свою карту НОМЕР_2 через додаток Приват24» у банківській виписці. Але судом першої інстанції не було надано належної оцінки даним обставинам та безпідставно відмовлено у стягнені заборгованості у повному обсязі. Перевіркою СБ встановлено, що за період з 13.01.2023 по 15.01.2023 по карткових рахунках НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 клієнта ОСОБА_1 пройшли успішні видаткові транзакції на загальну суму 98 069,16 грн. Кошти з карти НОМЕР_3 були перераховані на рахунок клієнта іншого банку НОМЕР_18 (Альфа-Банк) на суму 924,99 грн та як розрахунки у мережі інтернет на суму 27 740,45 грн та на поповнення мобільного номеру НОМЕР_7 на суму 40,00 грн. Кошти з карти НОМЕР_4 були перераховані на рахунок клієнта іншого банку НОМЕР_18 (Альфа-Банк) на суму 27 678,74 грн та як розрахунки у мережі інтернет на суму 32 496,63 грн та на поповнення мобільного номеру НОМЕР_8 на суму 600,00 грн. Кошти з карти НОМЕР_5 були перераховані на рахунок клієнта іншого банку НОМЕР_18 (Альфа-Банк) на суму 300,00 грн та на поповнення мобільного номеру НОМЕР_9 на суму 40,00 грн. Кошти з карти НОМЕР_6 були перераховані на рахунок клієнта іншого банку НОМЕР_18 (Альфа-Банк) на суму 8 048,35 грн та на поповнення мобільного номеру НОМЕР_8 на суму 200,00 грн. Зазначені операції пройшли коректно, через ПК Приват24 клієнта з введенням усіх необхідних даних (ручного введення номера картки, термін дії та коду для Інтернет-платежів) та також паролів необхідних для успішного входу у Приват24 та проведення транзакцій. Мобільний номер: НОМЕР_8 - клієнтам банку не належить, через сервіси банку не поповнювався; НОМЕР_19 - клієнтам банку не належить, через сервіси банку не поповнювався; НОМЕР_20 - клієнтам банку не належить, через сервіси банку не поповнювався. Врахувати, що зазначеним транзакціям передувало так, 13.01.2023: о 14:30 зміна паролю входу у Приват24 (коректно, через ПК Приват24 клієнта, без додаткового підтвердження); о 14:33 зміна логіну клієнта у Приват24 (коректно, через ПК Приват24 клієнта, без додаткового підтвердження) додаток, перевипуску сім картки фінансового номеру клієнта не відбувалося. З цього слідує, що зміна логіну та паролю відбулася безпосередньо самим відповідачем у Приват24 при успішній авторизації за старим логіном та паролем в розділі усі послуги - налаштування - зміна персональних даних. Підтвердження зміни фінансового номеру телефону надходить на номер, який є поточним фінансовим, а тому просто потрапити в Приват24 та змінити номер та пароль на будь який інший не вийде, без доступу до основного. Таким чином, вчинення фінансових операцій на картковому рахунку відповідача третіми особами неможлива без розголошення або втрати користувачем ОСОБА_1 інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких як логін та пароль входу до Приват24, пароль від платіжної картки. Входи до Приват24 за період з 13.01.2023 по 15.01.2023 проходили: - з IP адреси: НОМЕР_10 який належить інтернет-провайдер «Vodafone» Ukraine; - з IP адреси: НОМЕР_11 який належить інтернет-провайдер «KYIVSTAR» Ukraine. За період з 13.01.2023 по 15.01.2023 до Приват24 клієнта встановлено входи з пристроїв (IPHONE11,8 та TECNO KG5M|TECNO). 13.01.2023 близько 15:00 звертався на відділення банку «Полтавське №11» (POA0), де повідомив про факт шахрайства та співробітником «спеціаліст з обслуговування клієнтів» ОСОБА_3 (pl031182tja) за даним фактом було подано заявки на call bacс. При проведенні службової перевірки, співробітником наданий коментар, що зі слів клієнта ОСОБА_1 він надавав дані шахраям зі свого телефону, диктував смс. Тому співробітник запропонувала перевипустити його карти, вказавши нову сім-карту для встановлення нового фінансового номеру телефону. Але клієнт ОСОБА_1 відмовився, оскільки, з його слів, в нього корпоративний номер телефону, за його обслуговування платить організація, він вирішить питання зі своєю сім картою і потім перевипустить карту. Співробітник подала заявку на шахрайство і додатково замовила call bacс по телефону. Клієнта попередила, щоб обов`язково перевірив статус заявки на шахрайство на гарячій лінії банку та порекомендувала клієнту написати заяву в поліцію. Службовим розслідуванням було встановлено, що шахрайським діям зловмисників передувало компрометація клієнтом доступу в Приват24. Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок: операції зі зняття коштів з картки відповідача стали можливими лише в результаті входу до Приват24, пароль входу до якого знав лише відповідач, та за розголошення якого несе відповідальність позичальник. Отже, з урахуванням вищезазначеного, саме ОСОБА_1 має нести відповідальність за здійснення спірних платіжних операцій. Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству. Відповідно до п. 2.1.4.12.3 Умов банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Щодо додаткового рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.12.2024, то АТ КБ «Приватбанк» категорично не погоджується з даним додатковим рішенням суду, за яким з позивача стягнуто на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Вважає, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, яка стягнута з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача, завищена та не співрозмірна, а також значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу. Дана сума витрат не є доведеною, що була фактичною та неминучою. АТ КБ «Приватбанк» вважає, що сума витрат, що стягнута додатковим рішенням суду від 30.12.2024 з позивача на користь відповідача, значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно- правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, крім того така сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, а тому у разі наявності підстав для компенсації цих витрат, їх сума підлягає зменшенню, про що було заявлено стороною позивача у відповідному клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Мирко Р.О. просить її залишити без задоволення, а рішення та додаткове суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 04.07.2011 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с. 42).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, з якими він згоден. Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Приватбанку, відповідач зобов`язався виконувати та регулярно з ними ознайомлюватися.

Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч.2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію, відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. договору на підставі яких, відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Судом першої інстанції встановлено, що договірні правовідносини виникли між сторонами з 04.07.2011 та діяли станом на 13.01.2023.

Також судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорювалося, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» 13.01.2023 із заявою, згідно якої зазначив, що з його банківськими рахунками здійснено ряд фінансових операцій невстановленими особами та просив уповноважену особу АТ КБ «Приватбанк» здійснити дії по запобіганню подальшого списання грошових коштів шляхом блокування карткових рахунків.

Витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000145 від 14.01.2023 підтверджується, що 13.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказував, що 13.01.2023 невстановлена особа заволоділа грошовими коштами у розмірі 28 000,00 гривень (т.2 а.с. 229).

Крім того, сторонами не оспорювалося здійснення великої кількості транзакцій у період часу з 13.01.2023 по 16.01.2023 та зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 , а також звернення відповідача до позивача 16.01.2023 для розблокування та перевипуски банківської картки.

ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «Приватбанк» із заявами, в яких зазначав про вищенаведені обставини та просив, зокрема, надати інформацію, чому після його звернення 13.01.2023 операції з його рахунками продовжувалися, та які заходи банком здійснено для унеможливлення здійснення зловмисниками фінансових операцій; просив зупинити нарахування відсотків, комісій та штрафів по кредиту, що підтверджується заявами від 25.01.2023 та від 17.02.2023 (т.2 а.с. 230-234).

Однак, АТ КБ «Приватбанк» були нараховані відсотки ОСОБА_1 за користування кредитом, заборгованість за яким виникла після 13.01.2023.

Представником АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні не оспорювалися докази надані відповідачем, а саме те, що банк повернув частку вкрадених коштів у розмірі 60 237,08 гривень ОСОБА_1 у зв`язку з неправомірними діями сторонніх осіб, що підтверджено скріншотами з зазначенням: «повернення коштів за заявою 2289294. оригінальна картка НОМЕР_12 » від 18.02.2023 на суму 26 920,97 гривень; «повернення коштів за заявою 2308650. оригінальна картка НОМЕР_12 » від 05.03.2023 на суму 819,48 гривень; «повернення коштів за заявою 2308677. оригінальна картка НОМЕР_13 » від 16.03.2023 на суму 31 677,15 гривень; «повернення коштів за заявою 2308673. оригінальна картка НОМЕР_13 » від 03.04.2023 на суму 819,48 гривень.

Однак, АТ КБ «Приватбанк» оспорювалися інші суми, що були зняті у ОСОБА_1 у період часу з 13.01.2023 по 16.01.2023.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 04.07.2011 у розмірі 53 548,90 грн станом на 26.11.2023, що складається із: 44 452,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 096,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 №705, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення №705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення №705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення №705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення №705).

У постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №686/17744/21 вказано, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

У постановах Верховного Суду: від 03.07.2019 у справі №537/3312/16 (провадження №61-17629св18), від 24.07.2019 у справі №753/16954/16-ц (провадження №61-24323св18), від 01.07.2020 у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21.04.2021 у справі №751/6050/18 (провадження №61-18544св19), від 07.07.2021 у справі №370/476/16 (провадження №61-10242св20), від 17.12.2021 у справі №263/3704/19 (провадження №61-1799св21) від 13.06.2022 у справі №587/586/21 (провадження №61-19319св21), від 24.01.2024 у справі №758/14517/18 (провадження №61-12347св23) викладені правові висновки про те, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №759/4025/19 зазначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.02.2025 у справі №947/24403/23 (провадження №61-14332св24), від 19.03.2025 у справі №755/12569/22 (провадження №61-6099св24), від 14.04.2025 у справі №202/8160/22 (провадження №61-14367св24).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що 04.07.2011 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с. 42).

У АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 були видані картки, а саме: №079662 від 11.06.2007, термін дії 06/15; №507192 від 18.11.2023, термін дії 11/15; №499291 від 12.03.2012, термін дії 12/15; №165012 від 18.11.2013, термін дії 07/17; №996692 від 16.06.2017, термін дії 02/21; №043098 від 03.03.2021, термін дії 10/24; №666784 від 15.01.2023, термін дії 03/26; №839719 від 16.01.2023, термін дії 07//26; №335380 від 13.01.2023, термін дії 12/26; № НОМЕР_14 від 16.01.2023, термін дії 01/27, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» №809860 від 27.11.2023 (т.1 а.с. 132).

13.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за результатами його звернення було відкрито кримінальне провадження №0000145, внесене до ЄРДР 14.01.2023 за фактом заволодіння грошовими коштами з його рахунків (т.2 а.с. 229).

15.01.2023 невстановленою особою було відкрито віртуальну банківську картку під номером НОМЕР_15 . Таким чином після випуску зазначених віртуальних банківських карток за номерами НОМЕР_4 та 666784 невстановлені особи продовжили несанкціоновані операції по переказу кредитних коштів на банківські картки інших банків, які належать невстановленим ще на даний момент слідством особами за №106627 та НОМЕР_18. Також здійснено чергові несанкціоновані транзакції 13.01.2023: «Цифрові товари: Steam Purchese: 425-952-2985» на суму 30 929,00 грн та 800,00 грн та поповнення мобільного номеру телефону, який не належать ОСОБА_1 14.01.2023: НОМЕР_8 на суму 610,04 грн.

25.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання інформації, припинення нарахування відсотків та комісій, повернення коштів на рахунки (т.2 а.с. 230-232).

Згідно відповіді від 16.02.2023 №20.1.0.0.0/7- 230206/25644, наданою банком на заяву відповідача, 13.01.2023 невстановленою особою було відкрито з використанням несанкціонованого доступу до Приват24 банківську картку № НОМЕР_4 . При чому її відкриття відбулося 13.01.2023 о 22:41:08, а закрито 15.01.2023 о 11:27:05 (т.2 а.с. 235-236).

17.02.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання інформації, припинення нарахування відсотків та комісій, повернення коштів на рахунки (т.2 а.с. 233-234).

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-230224/32268 від 26.02.2024, повідомлено ОСОБА_1 про те, що банк не може повернути кошти, які були списані з платіжних карток № НОМЕР_16 , № НОМЕР_17 (т.2 а.с. 237-238).

Перевіркою служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що за період з 13.01.2023 по 15.01.2023 по карткових рахунках НОМЕР_3 , НОМЕР_4, НОМЕР_5 та НОМЕР_6 клієнта ОСОБА_1 пройшли успішні видаткові транзакції на загальну суму 98 069,16 грн (т.2 а.с. 71-79).

Разом з тим, 05.03.2023, 16.03.2023, 03.04.2023 ОСОБА_1 , згідно його заявок, з суми викрадених кредитних коштів 98 070,06 грн, банком було повернуто кошти за оплати, які були проведені невстановленими особами «Цифрові товари: Steam Purchese: 425-952-2985» на загальну суму 60 237,08 грн, що підтверджується випискою за договором №б/н за період з 11.06.2007-27.11.2023 (т.1 а.с. 114-131).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем ОСОБА_2 доведено здійснення ряду дій, направлених на запобігання викрадання коштів з його картки, негайне звернення до відділення банку для припинення неправомірних дій, однак АТ КБ «Приватбанк» не блокував рахунок відповідача для не збільшення суми кредиту на його рахунку, внаслідок чого у період часу з 13.01.2023 по 16.01.2023 з рахунку відповідача були здійснені велика кількість транзакцій і зняті кошти, частка яких повернена ОСОБА_1 , а інша частка визначена позивачем як борг відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що операції зі зняття коштів з картки відповідача стали можливими лише в результаті входу до Приват24, пароль входу до якого знав лише відповідач, та за розголошення якого несе відповідальність позичальник, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 має нести відповідальність за здійснення спірних платіжних операцій, то ці доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки є недоведеним, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку у відповідача, було здійснено без використання платіжної карти, спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя; як тільки відповідач дізнавсь про те, що було здійснено несанкціоноване списання коштів з його рахунку, в тому числі у спосіб збільшення кредитного ліміту на карту, він невідкладно повідомив банк та звернувся до органів поліції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, то ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з предмету та підстав позову, оцінив надані докази у справі та прийшов до правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції, то, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мирко Р.О. у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 16.02.2024, вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач планує понести при розгляді судової справи, є витрати на професійну правничу допомогу, що складають 10 000 грн, на підставі укладеного між відповідачем та адвокатом договору про надання правової допомоги №б/н від 23.01.2023 та додаткової угоди №1 від 31.01.2024 до договору (т.2 а.с. 34-43).

Як правильно встановив суд першої інстанції, 09.12.2024 до суду надійшла заява адвоката Мирка Р.О. про ухвалення додаткового рішення, до якої додано: копію договору про надання правової допомоги від 23.01.2023; копію додаткової угоди №1 від 31.01.2024 до договору; акт приймання-передачі від 06.12.2024 наданих послуг до договору про надання правової допомоги №б/н від 23.01.2023; звіт про роботу адвоката над завданням клієнта станом на 06.12.2024; ордер на надання правничої допомоги (т.2 а.с. 155-160).

Таким чином, стороною відповідача Плигачова В.А. було дотримано вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України в частині надання доказів щодо понесених судових витрат, а додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з позивача АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правову допомогу у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не обґрунтовані належними доказами.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу є співмірним із складністю справи, оскільки справа є складною та потребує поглибленого вивчення значного обсягу документів, об`єм виконаних робіт є досить великим, час витрачений адвокатом є значним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2024 рокута додаткове рішення цього ж суду від 30 грудня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов