ПОСТАНОВА

іменем України

26 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/9856/24

провадження № 22-ц/4809/1103/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2025 рокута на додаткове рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 квітня 2025 року у складі судді Мохонько В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі по тексту АТ «Ідея Банк») про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 09 листопада 2021 року між ним та АТ «Ідея Банк» укладено договір кредиту та страхування №Z06.00410.008915680. Відповідно до п.1.9. договору кредиту під час користування кредитом банк надає клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом як «Обслуговування кредитної заборгованості».

Згідно з п.9.8.2. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно до закінчення строку договору кредиту, в терміни та розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Вказував, що відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови п.1.9 договору кредиту щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок графіку щомісячних платежів за договором кредиту та страхування від 09 листопада 2021 року №Z06.00410.008915680 без врахування плати за обслуговування кредитної заборгованості з огляду на нікчемність пункту 1.9. цього договору щодо встановлення плати відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом, як «Обслуговування кредитної заборгованості» за надання Банком під час користування кредитом клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2025 року позов задоволено. Зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок графіку щомісячних платежів за договором кредиту та страхування від 09 листопада 2021 року №Z06.00410.008915680 без врахування плати за обслуговування кредитної заборгованості з огляду на нікчемність пункту 1.9. цього договору щодо встановлення плати, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом як «Обслуговування кредитної заборгованості» за надання Банком під час користування кредитом клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 квітня 2025 року стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 15000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2025 рокута додаткове рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 квітня 2025 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» - без задоволення. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 09 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» укладено договір кредиту та страхування №Z06.00410.008915680. Відповідно до п.1.9 договору під час користування кредитом банк надає клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом (далі - додаток №1) як «Обслуговування кредитної заборгованості» (а.с.20-27).

Згідно з п. 9.8.2. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно до закінчення строку договору кредиту, в терміни та розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Розмір цієї плати визначений у додатку №1 графік щомісячних платежів (а.с.28-30,31-49).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а положення п.1.9 договору кредиту та страхування від 09 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними в силу закону.

Однак з таким висновком погодитись не можна оскільки суд дійшов його з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Встановлено, що 01 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, у якому просив суд зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок графіку щомісячних платежів за договором кредиту та страхування від 09 листопада 2021 року №Z06.00410.008915680 без врахування плати за обслуговування кредитної заборгованості з огляду на нікчемність пункту 1.9. цього договору щодо встановлення плати, відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом як «Обслуговування кредитної заборгованості» за надання Банком під час користування кредитом клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.1-12).

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Галицького районного суду міста Львова перебувала цивільна справа №461/8375/24 за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 21 листопада 2024 року по справі №461/8375/24 позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту та страхування від 09 листопада 2021 року № Z06.00410.008915680 у розмірі 146532 грн. 31 коп. Вирішено питання судових витрат. Рішення суду не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили 23 грудня 2024 року.

Ухвалюючи зазначене рішення Галицький районний суд м. Львова встановив, що п.9.8.2 договору від 09 листопада 2021 року № Z06.00410.008915680 відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Визнав, що пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідача.

Отже, на час розгляду цієої цивільної справи набрало законної сили рішення у цивільній справі №461/8375/24, предметом якого, зокрема, було вирішення питання щодо нікчемності пункту договору про щомісячну плату за послуги банку та відповідний перерахунок графіку щомісячних платежів, яке цим судом вирішене.

Частиною 4 статті 82 ЦПК визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/1).

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі статтею18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі у разі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, провадження №12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з закриттям провадження у справі.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду право заявити вимоги про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, має відповідач.

Оскільки провадження у справі підлягає закриттю, тому відсутні підстави для компенсації витрат позивачу на правничу допомогу за рахунок відповідача.

У зв`язку з цим заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивача має бути залишена без задоволення, а додаткове рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 квітня 2025 року, яким з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто 15000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу, має бути скасоване з підстав, викладених вище.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись п.2 ч.1 ст.255, ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2025 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів закрити.

Додаткове рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко