КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4729/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Ковтонюка Павла Івановича, який представляє інтереси Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє філія «ВП «Рівненська АЕС» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про припинення відпустки, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про припинення відпустки, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

У своїй позовній заяві з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог просив суд:

1) визнати незаконним і скасувати наказ №3694к від 02.03.2022 «Про припинення відпустки» щодо припинення ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року.

2) стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 :

- заробітну плату в розмірі 25 058 гривень 50 копійок за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2022 року по день звернення до суду у розмірі 105 028 гривень 20 копійок;

-моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

3) визнати незаконним і скасувати наказ ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №421ос від 03.03.2022 «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби»;

4) визнати незаконним і скасувати наказ ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №738ос від 19.04.2022 «Про припинення дії наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби».

Свою позовну заяву обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 15.04.2022 року працював лицювальником-плиточником у РБЦ ЕРП ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». 19.01.2022 року від коледжу позивачу надійшла довідка-виклик, згідно якої за місцем роботи позивачу необхідно було надати додаткову оплачувану відпустку на період підготовки та захисту дипломного проекту. Наказом №1940к від 09.02.2022 року позивачу було надано відпустку на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 14.02.2022 року по 10.04.2022 року.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звернувся до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» із заявою про виплату нарахованих та в подальшому незаконно стягнутих з нього грошових коштів.

У відповідь на вказану заяву позивачу було відмовлено з підстав того, що нібито на підставі заяви позивача по причині призову на військову службу був виданий наказ ВП «Рівненська АЕС» ДІЇ «НАЕК «Енергоатом» №3694к від 02.03.2022 року про припинення відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи).

Проте, як зазначає позивач, він не звертався до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» із заявою про припинення наданої на підставі наказу №1940к від 09.02.2022 року відпустки.

На підставі викладеного просить скасувати оспорювані накази та стягнути кошти.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №3694к від 02 березня «Про припинення відпустки» щодо припинення ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року.

Скасовано наказ ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №421ос від 03 березня 2022 року «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби».

Скасовано наказ ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №738ос від 19 квітня 2022 року «Про припинення дії наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 25 058 грн 50 коп. за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2022 року по день звернення до суду у розмірі 105 028 грн 20 коп..

Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 24 536 грн 80 коп., що складається з: 24 000 грн 00 коп. - витрати на правничу допомогу, 536 грн 80 коп..

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Ковтонюк П.І., який представляє інтереси Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє філія «ВП «Рівненська АЕС», подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за безпідставністю. Також просив зменшити розмір необгрунтовано завищених витрат на професійну правничу допомогу представнику позивача, адвокату Брящею Р.І. до 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції, не надано належної оцінки доказу відповідача, що 28 лютого 2022 зафіксовано прохід ОСОБА_1 через КПП: вхід о 9:46 год., вихід о 11 год. 32 хв., що підтверджується інформацією з програмного забезпечення «Персона», який є додатком до заперечень на відповідь на відзив від 14.02.2022 № 18734/001-юр.

28.02.2022 року позивач зателефонував майстру ОСОБА_2 та попросив у нього, щоб за нього написали заяву про припинення навчальної відпустки та заяву на увільнення від роботи на час проходження військової служби.

Позивач пояснив це тим, що він перебуває у ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військово-лікарську комісію та бажає йти служити в Збройні Сили України. ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 про те, що в кабінеті старшого табельника є написанні від його імені заяви, в яких вказано його табельний номер та є його підпис, але їх необхідно переписати.

Враховуючи ситуацію, яка була на момент правовідносин, що виникли, а це п`ятий день повномасштабного вторгнення росії в Україну, ОСОБА_2 , з дозволу та за проханням ОСОБА_1 написав ці заяви та передав їх для подальшого оформлення.

Скаржник вказував, що позивачу було відомо щодо наказу про припинення навчальної відпустки та наказу про увільнення від роботи у зв`язку з його призовом на військову службу, а його доводи про те, що він дізнався із відзиву на позовну заяву є оманливими, надуманими та такими, що наведені у виправдання своїх неправомірних дій.

Позивач, після припинення навчальної відпустки та увільнення від роботи на час проходження військової служби до відповідача з питанням про продовження навчальної відпустки не звертався.

Позивач також не звертався до відповідача і по питанню скасування наказу № 421 ос про увільнення його з роботи на час проходження військової служби.

Наведене, на думку скаржника, свідчить про обізнаність позивача щодо вчинених дій відповідачем з його ж власної волі.

11.04.2022 року відповідачу стало відомо з листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.04.2022 року про те, що позивач викликався для уточнення військово- облікових даних та проходження медичного переосвідчення. Тобто відповідачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 по факту не був призваний на військову службу, а лише для уточнення військово-облікових даних та проходження медичного переосвідчення.

Після отримання даної інформації, починаючи з 11.04.2022 року, відповідач розпочав пошук позивача, оскільки ОСОБА_1 після уточнення облікових даних на роботу не з`явився. Місце перебування позивача було невідоме, на телефонні дзвінки не відповідав.

Працівники Управління кадрів відповідача, з метою врегулювання трудових відносин з відповідачем неодноразово телефонували позивачу на особистий номер телефону, уточнювали в РТЦК та СП інформацію про місце перебування позивача (переписка наявна в матеріалах справи), адже до цього часу відповідач володів інформацією про те, що позивач проходить військову службу та захищає Україну.

З`ясувавши, що ОСОБА_1 не мобілізований, відсутній на роботі та перебуває у місті Вараш, останньому в телефонному режимі було запропоновано з`явитись в Управління кадрів відповідача для уточнення даних щодо увільнення його від роботи на час проходження військової служби.

14.04.2022 року позивач з`явився в Управління кадрів та власноручно написав заяву на ім`я генерального директора «ВП РАЕС» (тепер філія «ВП РАЕС») з проханням звільнити його за угодою сторін.

Наказом № 726ос від 14.04.2022 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін з 15.04.2022 року.

На момент написання заяви 14.04.2022 року позивач ніяких документів про закінчення навчання відповідачу не надав і не повідомив про об`єктивні причини своєї відсутності з 28.02.2022 року на роботі.

В своїй апеляційні скарзі відповідач також обгрунтовував доводи щодо строків позовної давності, посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду для вирішення трудового спору, доказів поважності причин пропуску цього строку позивачем не надано і не витребувано їх судом. Вважає, що строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду про визнання наказів незаконними, має обчислюватися із 14 квітня 2022 року, перебіг якого відповідно закінчився 15 липня 2022 року, а позовну заяву подано 23 вересня 2022 року, тобто після спливу позовної давності.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині витрат на правничу допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції, представник апелянта посилався на те, що в клопотанні про відшкодування судових витрат від 15 квітня 2024 позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу розмірі 24 000 грн. Додатком до даного клопотання додано копію договору про надання правничої (правової) допомоги №22/06/27 від 27 червня 2022 та додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 22/06/27 від 27 червня 2022 року, які укладені між адвокатом Брящеєм Р.І та позивачем у справі № 761/20261/22 ОСОБА_1 ..

Зазначав, що актом без дати про надання послуг за договором № 22/06/27 від 27.06.2022 року, поданим разом з договором до клопотання від 15.04.2024 року, підтверджується, що адвокатом Брящеєм Р.І., позивачу надано наступні послуги: надання консультацій та роз`яснення щодо суті спірних правовідносин; збір доказів і матеріалів, необхідних для складення позовної заяви; дослідження законодавства, що регулює спірні правовідносини; складення позовної заяви та формування пакету письмових доказів; дослідження змісту відзиву на позовну заяву з додатками; складення відповіді на відзив; складення заперечення на виклик свідків/свідка, складання клопотання про призначення експертизи, складення заяви про уточнення позовних вимог, складення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу; представництво в суді.

Гонорар адвоката за вищезазначені надані послуги, як вбачається зі змісту акту, склав 24000 грн та має бути сплачений у строк не пізніше наступного дня за днем ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Квитанції про сплату позивачем на користь адвоката Брящея Р.І. гонорару за договором про надання правової допомоги у розмірі 24 000,00 грн до суду не надано.

Крім того, такі послуги як дослідження законодавства та складення позовної заяви є штучно розділеними, оскільки аналіз законодавства поглинається складенням позовної заяви. Вказане також стосується послуг дослідження змісту відзиву на позовну заяву та складення відповіді на відзив.

Крім того, зауважував про недоцільність виокремлення представництва як окремої послуги спільно з більш деталізованими, оскільки це збірне поняття у сутнісний зміст якого входить збір доказів, підготовка процесуальних документів з формуванням відповідної правової позиції, участь в судових засіданнях і тому подібне.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що обґрунтованою та такою, що відповідає критеріям розумності та справедливості, в частині компенсації витрати на правничу допомогу за підготовку позовної заяви та проміжних документів по справі є сума, що становить 3 000,00 гривень.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року було ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 279 ЦПК здійснив перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про що зазначив у рішенні від 02 травня 2024 року.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції, не здійснив перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, шляхом винесення ухвали про перехід до розгляду справи по суті та прийняти рішення.

У цій справі закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не відбулося, тобто розгляд справи перебував на стадії підготовчого процесу.

Отже, суд першої інстанції порушив норми процесуального права і розглянув справу не надавши учасникам справи вступного слова відповідно до ст. 227 ЦПК України, не з`ясувавши обставин справи відповідно до ст. 228 ЦПК України та не дослідивши доказів, визначених статтею 229 ЦПК України, що позбавило права відповідача об`єктивно висловитися стосовно заперечень щодо предмета позову.

28 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Брящея Р.І., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 17-24 том 3).

05 травня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Брящея Р.І. про відшкодування судових витрат, просив стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_4 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн (а.с. 30-37 том 3).

26 травня 2025 року надійшло до Київського апеляційного суду клопотання від відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу. Просив зменшити розмір необгрунтовано завищених витрат на професійну правничу допомогу представника позивача, адвоката Брящея Р.І. до 2000 грн (а.с. 38-43 том 3).

23 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (а.с. 112-135 том 3).

У вказаних додаткових поясненнях відповідач зазначає, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулось 18.06.2025 року, було оголошено перерву та судом зобов`язано відповідача надати підтвердження про ознайомлення з наказами позивача. З цього приводу відповідач пояснює наступне, що в заяві ОСОБА_1 від 27.06.2022 року, яка надійшла у «ВП РАЕС» 29.06.2022 року, позивач зазначає, що він з 28.02.2022 року по 01.03.2022 року проходив медичне обстеження та був мобілізований до військової частини для проходження військової служби у Збройних силах України. В даній заяві позивач, підтверджує той факт, що він дійсно виконував військовий обов`язок. В цій заяві, позивач також зазначає про те, що він перебував у додатковій оплачуваній відпустці на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 14 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року. Додатком до заяви від 27.06.2022 року, ОСОБА_1 надає роботодавцю копію довідки про підтвердження захисту дипломного проекту (роботи), тобто після звільнення з роботи 15.04.2022 року. При цьому у роботодавця наявна надана позивачем довідка-виклик № 1053 від 19 січня 2022 року про надання оплачуваної відпустки у період з 14 лютого 2022 року 10 квітня 2022 року.

Відповідач також повідомлено, що інші докази про ознайомлення ОСОБА_1 з наказами у філії «ВП РАЕС» відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги в частині скасування наказів № 3694к від 02 березня 2022 року «Про припинення відпустки» щодо припинення ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року; №421ос від 03 березня 2022 року «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби»; №738ос від 19 квітня 2022 року «Про припинення дії наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби», суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач перебував у додатковій оплачуваній відпустці, згоди на відкликання з відпустки не надавав, заяв на відкликання з відпустки та увільнення позивач не писав.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач ознайомив позивача з оскаржуваними наказами.

Також зазначав, що оскаржувані накази винесені із грубими порушеннями. Адже наказ №421ос від 03.03.2022 року виданий 03.03.2022 року про увільнення з роботи з 28.02.2022, тобто з дати, яка вже минула на час винесення наказу. Наказом №738ос від 19.04.2022 року припинено дію наказу №421ос від 03.03.2022 «Про припинення дії наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби» з 02.03.2022 року та наказано приступити позивачу до роботи з 02.03.2022 року. Наказ №738ос винесений 19.04.2022 року, тобто через п?ять днів після звільнення позивача з роботи наказом ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №725ос від 15.04.2022 «Про звільнення з роботи».

У наказі зазначено, що позивача повинен ознайомити з даним наказом начальник управління кадрів. Проте із наказом позивач не ознайомлений. Виконати вимоги наказу №7380 притупити до роботи з 02.03.2022 року позивач, за згаданих обставин, об?єктивно не мав змоги.

Ці порушення відповідачем не заперечувались, жодних доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача щодо видачі оспорюваних наказів.

Судом першої інстанції також враховано, що згідно із листом Міністерства соціальної політики України від 02.01.2013 року №2/13/116-13 для отримання додаткової сплачуваної відпустки у зв?язку з навчанням працівнику-студенту необхідно надати роботодавцю довідку-виклик навчального закладу на сесію, в якій, зокрема, зазначається: форма навчання; рівень акредитації навчального закладу; курс, на якому працівник навчається, період сесії, встановлений навчальним закладом, підстава для надання такої відпустки (для складання заліків та іспитів, настановних занять, державних іспитів, для підготовки та захисту дипломної роботи) та написати заяву про надання такої відпустки. Отже, для роботодавця підтвердженням того, що працівник-студент успішно навчається (тобто за ним немає академзаборгованості) та тривалості перебування у навчальній відпустці є довідка-виклик навчального закладу. Вимоги адміністрації підприємства щодо отримання від навчального закладу після завершення сесії довідок про відсутність за працівником-студентом академзаборгованості чи повернення на підприємство другої відрізної частини довідки-виклику є неправомірними.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що проходження позивачем у період з 28.02.2022 по 28.03.2022 року підтверджено належними доказами у справі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції керувався положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та обгрунтовував свої висновки тим, що трудовий договір із позивачем був припинений 15 квітня 2022 року. Протягом двох місяців, що передують припиненню трудових відносин з ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (березень та лютий 2022 року) позивач не працював, оскільки перебував у відпустці на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи). Тому суд першої інстанції вважав, що середньомісячну заробітну плату необхідно обчислювати виходячи з виплат за січень 2022 року та грудень 2021 року.

Згідно із довідкою про доходи №3017 від 06.09.2022 року заробітна плата позивача за січень 2022 року та грудень 2021 року становила 71 769,44 грн (29 149,37+42 620,07).

Середньоденна заробітна плата складає 1 750,47 грн (71 769,44 грн/41 робочі дні (у грудні 2021 - 22 робочі дні, у січні 2022 - 19 робочих днів).

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 27.06.2022 по день звернення з позовом до суду (19.09.2022) складає 105 028,20 грн (1 750,47 грн * 60 робочих днів).

В періоді, за який позивачу слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, кількість робочих днів становить 60 (3 робочих дні за червень 2022 року, 21 робочий день за липень 2022 року, 23 робочі дні за серпень 2022 року, 13 робочих днів за вересень 2022 року).

Також на користь позивача слід стягнути заробітну плату в розмірі 25 058 гривень 50 копійок за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів щодо завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір.

Вирішуючи питання судових витрат на правову допомогу та задовольняючи їх у розмірі 24000 грн, суд першої інстанції виходив з документального підтвердження судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині скасування оспорюваних наказів та у відмові задоволенні позовних вимог в частині заявленої моральної шкоди, оскільки такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення заробітної плати в розмірі 25058,50 грн за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року, а також в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2022 року по день звернення до суду у розмірі 105028,20 грн, оскільки такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання судових витрат на правову допомогу не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 30 січня 2020 року по 15 квітня 2022 року працював лицювальником-плиточником у РБЦ ЕРП ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Одночасно позивач навчався у Київському енергетичному фаховому коледжі на заочній формі навчання, теплоенергетичне відділення.

19 січня 2022 року від коледжу позивачу надійшла довідка-виклик №1053, згідно якої за місцем роботи позивачу необхідно було надати додаткову оплачувану відпустку на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) строком на 56 днів з 14 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року (а.с. 19 том 1).

З метою отримання додаткової оплачуваної відпустки 07 лютого 2022 року позивач звернувся до керівництва ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» із відповідного змісту заявою, до якої додав довідку-виклик з навчального закладу (а.с. 18 том 1).

На підставі даних документів наказом №1940к від 09.02.2022 року позивачу було надано відпустку на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 14 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року.

Згідно до наказу № 1940к від 09.02.2022 року платіжним дорученням по ВП «Рівненська АЕС» від 11.02.2022 № 1770 позивачу перераховано на його особистий рахунок середню заробітну плату за час перебування позивача у додатковій оплачуваній відпустці в розмірі 26500 грн (а.с. 20 том 1).

У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Президент України 24 лютого 2022 року видав Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». З 25 лютого 2022 року в Україні оголошено загальну мобілізацію.

Відповідно до Указу Президента України місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців зобов`язані організовувати та забезпечувати своєчасне оповіщення громадян, які призиваються на військову службу, розпочато призов військовозобов`язаних, резервістів на військову службу.

28 лютого 2022 року №1374-PP-VII Вараською міською радою прийнято рішення «Про переведення підприємств, установ та організацій Вараської міської територіальної громади на функціонування в умовах воєнного стану», яким зобов`язано ВП РАВС визначити режим роботи з урахуванням особливостей виробничої діяльності підприємства для сталого та безперебійного функціонування енергетичного об`єкту.

З метою забезпечення сталої безперебійної роботи ВП РАЕС в умовах воєнного стану, на виконання рішення Вараської міської ради від 28.02.2022 року у ВП «Рівненська АЕС» видано наказ № 1094-к від 01.03.2022 року «Про організацію роботи ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» на період воєнного стану», яким передбачено, що персонал підприємства, на період дії особливого правового режиму пов?язаного з воєнним станом, у процесі трудової діяльності чітко зобов?язаний виконувати вказівки адміністрації, своєчасно відповідати на телефонні дзвінки безпосереднього керівника та керівника структурного підрозділу.

28 лютого 2022 року позивач написав заяву про припинення додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки до захисту дипломного проєкту з 28.02.2022 року у зв?язку з призовом на військову службу.

В той же день, тобто 28.02.2022 року, позивачем надано заяву про його увільнення від роботи з 28.02.2022 року у зв?язку з призовом на військову службу.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_5 від 01.02.2023 року, адресовані генеральному директору ВП «Рівненська АЕС», зі змісту яких вбачається, що 07.02.2022 року, ОСОБА_5 на прохання свого колеги ОСОБА_1 була написана заява на додатково оплачувану відпуску для захисту дипломного проекту. Заява була написана ОСОБА_5 тому, що за словами ОСОБА_1 у нього проблеми з орфографічним написанням слів (робить помилки) (а.с. 145 том 1).

Також наявна пояснююча записка ОСОБА_2 від 01.02.2023 року, зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_2 на прохання за телефоном ОСОБА_1 написав 2 заяви «Про припинення додаткової відпустки» та «Про увільнення від роботи у зв`язку з призовом на військову службу за власним бажанням». У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебував у військоматі з проходженням медогляду і за словами ОСОБА_1 не має проходу на «ВП РАЕС» (а.с. 146 том 1).

Підтверджуючим документом для припинення відпустки на період підготовки та захисту проєкту (роботи) та увільнення від роботи на час проходження військової служби ним було надано повідомлення керівнику підприємства (установи), яке підписане ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , про призов ОСОБА_1 28 лютого 2022 року на військову службу.

Дані заяви позивач власноручно передав майстру ОСОБА_2 , а далі ці заяви майстром передані для оформлення.

Відповідачем наказом № 3694к від 02.03.2022 року було припинено з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року позивачу оплачувану відпустку на період підготовки та захисту дипломного проекту (а.с. 13 том 1) та 03.03.2022 року наказом № 421ос увільнено ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби.

У березні 2022 року позивачу відповідно до наказу ВП «Рівненська АЕС» № 421ос від 03.03.2022 року нараховано середню заробітну плату за час проходження військової служби за 28.02.2022 року в розмірі 958,99 грн, за березень 2022 року в розмірі 21 097,85 грн.

15 квітня 2022 року трудовий договір із позивачем був припинений на підставі п.1 ч. 1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), на підставі чого відповідачем видано наказ № 725ос від 15.04.2022 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 (а.с. 23 том 1).

Відповідно до наказу відповідача № 738ос від 19.04.2022 року припинено дію наказу № 421ос від 30.03.2022 року «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби з 02.03.2022 року. Наказано приступити до роботи з 02.03.2022 року лицювальнику-плиточнику ремонтно-будівельного цеху енергоремонтного підрозділу ОСОБА_1 (а.с.108, 111 том 1).

В день звільнення, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, позивачу видано належно оформлену трудову книжку.

В день звільнення позивач не працював.

Відповідно до довідки про участь у сесії/підтвердження про складання державних іспитів (атестації)/захист дипломного проекту (роботи), від 20.06.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 прибув до закладу освіти 14 лютого 2022 року та вибув з закладу освіти 10 квітня 2022 року, захистивши дипломний проект (а.с. 22 том 1).

Встановлено, що в день звільнення позивачем не було надано відповідачу довідку підтвердження про прибуття до навчального закладу та вибуття з нього.

ІНФОРМАЦІЯ_3 листом-повідомленням від 15.04.2022 року № 1005 повідомив відповідача, що ОСОБА_1 було призвано до РТЦК та СП для визначення призначення на воєнний час та проходження медичного пересвідчення.

У зв?язку з припиненням увільнення від роботи з 02.03.2022 року відповідно до наказу № 738ос від 15.04.2022 року було проведено корегування та знято суми по середній заробітній платі працівнику призваному на військову службу в розмірі 20138,86грн.

На особистий рахунок позивача платіжним дорученням № 5008 від 19.04.2022 року перераховано кошти, які належать позивачу при розрахунку в сумі 739,71 грн, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю ОСОБА_1 за квітень 2022 року.

При звільненні позивачу було нараховано компенсацію при звільненні невикористані дні щорічної відпустки за 42 календарних дні в розмірі 23 671,16 грн.

При остаточному розрахунку позивачу нараховано та перераховано на його особистий рахунок платіжним дорученням від 19.04.2022 № 5008 кошти в сумі 739,71 грн.

У зв?язку з припиненням оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) відповідно до наказу № 3694к від 02.03.2022 року у березні 2022 здійснено зняття 42 календарних дня відпустки та знято кошти, які були нараховані позивачу в розмірі 25 058, 50 грн.

Тому у зв`язку з ненаданням позивачем після додаткової відпустки та при звільненні, довідки підтвердження про прибуття та вибуття з навчального закладу, відповідачем були здійсненні корегування табелю виходу на роботу та внесені відповідні зміни.

Суд першої інстанції на зазначену обставину уваги не звернув, оцінку корегуванням табелю обліку робочого часу не надав, та прийшов до помилкового висновку про невірність розрахунку при звільненні, щодо відрахування коштів за додаткову відпустку.

З розрахунково-платіжної відомості ОСОБА_1 за березень 2022, вбачається, що відповідачем відкореговано та знято кошти:

за лютий 2022 року - 596, 63грн;

за березень 2022 року - 18 495,56 грн;

за квітень 2022 року - 5 966,31 грн.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звернувся до ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» із заявою про виплату нарахованих та в подальшому незаконно стягнутих з нього грошових коштів.

У відповідь на вказану заяву позивачу було відмовлено з підстав того, що нібито на підставі заяви позивача по причині призову на військову службу був виданий наказ ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №3694к від 02.03.2022 року про припинення відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 202 КЗпП України кожний роботодавець (незалежно від виду його діяльності та форми власності) повинен створювати працівникам, які навчаються без відриву від виробництва, необхідні умови для поєднання роботи з навчанням.

Тривалість відпустки у зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі залежить від рівня акредитації закладу, курсу на якому навчається студент, навчальної відпустки.

Відпустки у зв`язку з навчанням у вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти (ст. 216 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про відпустки») - надається за умови успішного навчання, а її тривалість, залежно від конкретних обставин, складає від 10 календарних днів до чотирьох місяців.

Підставою для надання працівникові додаткової оплачуваної відпустки у зв`язку з навчанням є документ, оформлений навчальним закладом, у якому працівник навчається (довідка-виклик на сесію). У цьому документі зазначається період, протягом якого студент має брати участь у лабораторно-екзаменаційній (екзаменаційній) сесії та інформація про його успішність; заява працівника про надання йому додаткової відпустки у зв`язку з навчанням.

Надання відпустки оформлюється наказом керівника підприємства (установи, організації).

Право на такі відпустки передбачено Конвенцією Міжнародної організації праці про оплачувані навчальні відпустки від 24.06.1974 № 140, главою XIV «Пільги для працівників, які поєднують роботу з навчанням» Кодексу законів України про працю, розділом ІІІ Закону України «Про відпустки».

Згідно з Конвенцією Міжнародної організації праці про оплачувані навчальні відпустки, «навчальні» відпустки надаються працівникам з метою навчання на визначений період у робочий час з виплатою відповідної грошової допомоги.

Згідно зі ст. 7 Конвенції Міжнародної організації праці про оплачувані учбові відпустки, кожна особа, яка користується відпусткою одержує за повний період цієї відпустки заробітну плату, нараховану відповідно до методу, що визначається компетентним органом влади або іншим вiдповiдним органом у кожнiй країнi.

Стаття 217 КЗпП України визначає, що на час додаткових відпусток у зв`язку з навчанням (статті 211, 213, 216 КЗпП України) за працівниками за основним місцем роботи зберігається середня заробітна плата.

Відповідно до ч.3 ст.2 Законом України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Законом України «Про відпустки» тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.15 Закону України «Про відпустки» працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надається додаткова оплачувана відпустка на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) студентам, які навчаються у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання першого та другого рівнів акредитації, - два місяці.

Поряд з цим, ні ст.15 Закону України «Про відпустки», яка регулює відносини щодо надання даного виду додаткової оплачуваної відпустки, ні жодна інша норма Закону України «Про відпустки» чи іншого нормативно-правового акту, що визначає державні гарантії реалізації працівниками права на відпустки, не передбачає можливості припинення додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи), в тому числі і за заявою працівника.

Найближчим за змістом до припинення чи переривання відпустки терміном, який вживається у Законі України «Про відпустки», є відкликання працівника з відпустки.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст.12 Закону України «Про відпустки» відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 179 від 13.02.2019 року «Про затвердження форм документів по підготовці фахівців у вищих навчальних закладах», затверджена єдина довідка-виклик, яка складається з двох частин: перша - довідка-виклик, а друга (відривна) частина - довідка про участь у сесії. Другу (відривну) частину - довідки про участь у сесії, працівник - студент повинен повернути роботодавцю. Бланк містить дані про прибуття студента у навчальний заклад, вибуття з нього та повернення до місця роботи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо скасування оскаржуваних наказів видані відповідачем, оскільки такі накази видані з грубими порушеннями, зокрема як вірно встановив суд першої інстанції наказ №3694к від 02.03.2022 «Про припинення відпустки» щодо припинення ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року та наказ №421ос від 03.03.2022 року виданий 03.03.2022 року про увільнення з роботи з 28.02.2022, видані на підставі заяв, які не писав позивач. Наказом №738ос від 19.04.2022 року припинено дію наказу №421ос від 03.03.2022 року «Про припинення дії наказу про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час проходження військової служби» з 02.03.2022 року та наказано приступити позивачу до роботи з 02.03.2022 року, тобто наказ був виданий через п?ять днів після звільнення позивача з роботи, що вказує на неправомірність його винесення. Крім того, позивача не було ознайомлено з оскаржуваними наказами, що є порушенням норм трудового законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується також з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо заявленої позивачем моральної шкоди, оскільки позивачем рішення в цій частині не оскаржується, а в рамках оскарження рішення відповідачем суд не в праві погіршувати становище останнього за його скаргою.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заробітної плати в розмірі 25058,50 грн за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року, а також в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2022 року по день звернення до суду у розмірі 105028,20 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Листом від 14.04.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив відповідача, що ОСОБА_1 було призвано до РТЦКтаСП для призначення на воєнний час та для проходження медичного переосвідчення. 28.02.2022 року військово-лікарською комісією визнано позивача придатним до військової служби та 01.03.2022 року мобілізовано до військової частини для проходження військової служби у Збройних силах України. Однак з невідомих причин на війську службу ОСОБА_1 прийнятий не був, анульований запис у його військовому квитку.

З`ясувавши, що ОСОБА_1 не мобілізований, відсутній на роботі та перебуває у місті Вараш, останньому в телефонному режимі було запропоновано з`явитись в Управління кадрів відповідача для уточнення даних щодо увільнення його від роботи на час проходження військової служби.

Встановлено, що позивач повинен був вийти на роботу 11 квітня 2022 року, однак в цей день та 12 і 13 квітня 2022 року позивача на роботі не було.

14.04.2022 року позивач ОСОБА_1 з`явився в Управління кадрів та власноручно написав заяву на ім`я генерального директора «ВП РАЕС» з проханням звільнити його за угодою сторін.

Та як наслідок наказом № 726ос від 14.04.2022 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін з 15.04.2022 року.

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 179 від 13.02.2019 року «Про затвердження форм документів по підготовці фахівців у вищих навчальних закладах», затверджена єдина довідка-виклик, яка складається з двох частин: перша - довідка-виклик, а друга (відривна) частина - довідка про участь у сесії. Другу (відривну) частину - довідки про участь у сесії, працівник - студент повинен повернути роботодавцю. Бланк містить дані про прибуття студента у навчальний заклад, вибуття з нього та повернення до місця роботи.

Разом з тим, встановлено, що позивач не надав Другу (відривну) частину - довідки про участь у сесії роботодавцю, тобто відповідачу. Позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про реальну відмову відповідача прийняти другу (відривну) частину довідки про участь його у навчальній сесії, не повідомив відповідача, що перебував на сесії та не надав диплом про закінчення навчального закладу, тим самим ставить під сумнів достовірність перебування його на навчанні.

Як наслідок роботодавцем були внесені корегування в табель виходу на роботу та в подальшому здійснений перерахунок коштів.

Між тим, слід звернути увагу на те, що з доданого до позовної заяви копії довідки про участь у сесії/підтвердження про складання державних іспитів (атестації)/захист дипломного проекту (роботи), вбачається, що довідка складена 10.06.2022 року, однак сесія у ОСОБА_1 закінчилась 10.04.2022 року (а.с. 22 том 1).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при звільненні позивача, відповідач провів остаточний розрахунок в повному обсязі. 19.04.2022 року позивачу було перераховано всі належні йому кошти при звільненні. Затримка розрахунку при звільненні позивача у відповідача відсутня. Позовна вимога, з огляду на викладені обставини, про нарахування середнього заробітку за час затримки, а також заробітної плати за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про необов`язковість надання другої частини довідки про участь у сесії роботодавцю, не грунтуються на вимогах закону, та спростовується наказом Міністерства освіти і науки України №179 від 13.02.2019 року, в якому чітко визначений обов`язок працівника надавати другу частину довідки роботодавця.

Переглядаючи питання розподілу судових витрат, які підлягали стягненню в суді першої інстанції, зокрема витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

18 квітня 2024 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача -адвоката Брящей Р.І. про відшкодування судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 24 000 грн, а також судовий збір у розмірі 536,80 грн (а.с.155-158 том 2).

На підтвердження витрат позивача стороною позивача надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 22/06/27 від 27.06.2022 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Брящей Р.І. (а.с. 159-160 том 2), копію додаткової угоди № 1 від 27.06.2022 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 22/06/27 від 27.06.2022 року (а.с. 161-162 том 2), акт про надані послуги ОСОБА_1 адвокатом Брящеєм Р.І. за договором про надання правничої (правової) допомоги № 22/06/27 від 27.06.2022 року (а.с. 163 том 2), рахунок-фактура (а.с. 164 том 2).

Адвокатом Брящеєм Р.І. позивачеві ОСОБА_1 , відповідно до акту про надані послуги, надано такі послуги: надання консультацій та роз`яснення щодо суті спірних правовідносин; збір доказів та матеріалів, необхідних для складення позовної заяви; дослідження законодавства, що регулює спірні правовідносини; складення позовної заяви та формування пакету письмових доказів; дослідження змісту відзиву на позовну заяву з додатками; складення відповіді на відзив; складення заперечення на виклик свідків; складення клопотання про призначення експертизи; складення заяви про уточнення позовних вимог; складення клопотання ро відшкодування витрат на правову допомогу; представництво в суді (а.с. 163 том 2).

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача 17.04.2024 року до суду першої інстанції подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому просив зменшити розмір судових витрат до 3000 грн. Вважає витрати позивача на правову допомогу завищеними, не є пропорційними до предмету спору, неспівмірними зі складністю справи, реальною проведеною роботою адвоката (а.с. 150-154 том 2).

Колегія суддів погоджується з позицією представника відповідача з приводу завищеності заявленого розміру витрат на правову допомогу, огляду на наступне.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, з урахуванням заперечень сторони відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зміни витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції шляхом зменшення витрат на професійну правничу допомогу з 24 000 грн до 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача частково заслуговують на увагу, та частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року скасувати в частині стягнення заробітної плати в розмірі 25058,50 грн за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року, а також в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2022 року по день звернення до суду у розмірі 105028,20 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року в частині стягнення судових витрат на правову допомогу слід змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 , з 24000 гривень до 5000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ковтонюка Павла Івановича, який представляє інтереси Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє філія «ВП «Рівненська АЕС» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року скасувати в частині стягнення заробітної плати в розмірі 25058,50 грн за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) з 28.02.2022 року по 10.04.2022 року, а також в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2022 року по день звернення до суду у розмірі 105028,20 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року в частині стягнення судових витрат на правову допомогу змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 , з 24 000 гривень до 5000 (п`яти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «27» червня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко