Справа №949/420/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

за участю:

представника позивача - адвоката Мороченця Я.І.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Тимошенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить:

- розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 19 січня 2019 року Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції, актовий запис №22, не вживаючи заходів щодо примирення;

- стягнути з відповідачки випрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 січня 2019 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстрований Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції.

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства та через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюбні відносини припиненні з середини 2024 року, втрачені усі фізичні та духовні зв`язки між ними.

Вказує, що за час сімейного життя між ними склалась обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення та збереження сім`ї неможливе, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін, а тому вважає, що сім`я розпалася остаточно і шлюб існує формально.

24 лютого 2025 року через систему "Електронний суд", представником відповідача адвокатом Тимошенко О.В. (ордер про надання правничої допомоги серії ВК №1162193 від 24.02.2025) подано відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. Втім, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн., то вважає, що зважаючи на складність справи та обсяг виконаної роботи представником позивача, розмір розумного та виправданого відшкодування не може перевищувати 500 грн. Вважає, що важливою є та обставина, що відповідачка не має самостійного доходу, адже перебуває у декретній відпустці та самостійно займається вихованням і утриманням дітей. Тому просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Разом з тим, 21 березня 2025 року, через канцелярію суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо примирення подружжя, в якому вона просить зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення терміном шість місяців. Клопотання мотивує тим, що вона заперечує проти розірвання шлюбу. Вказує, що на даний час наявні певні непорозуміння, які зумовлені побутовими питаннями. Проте. дані обставини не є безумовною підставою для розірвання шлюбу, а навпаки, дають право просити час на примирення, оскільки всі їхні проблеми можна вирішити шляхом взаємних поступок. У них є двоє дітей віком 6 та 2 роки, для яких головним є зростати в повноцінній сім`ї, спілкуватися з обома батьками. Тому, збереження сім`ї є пріоритетним для неї.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року клопотання відповідачки ОСОБА_1 про надання строку для примирення задоволено та надано сторонам строк для примирення 3 місяці, а провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом, тобто до 24 червня 2025 року.

Зважаючи на закінчення визначеного судом строку для примирення та враховуючи, що сторони не досягли примирення за вказаний час, судом ухвалою від 30 червня 2025 року провадження по даній справі поновлено та продовжено судовий розгляд.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Мороченець Я.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити з підстав викладених у позові.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Тимошенко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали та просили їх задоволити. В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу просили зважати на доводи викладені у відзиві на позов та просять відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Так, 19 січня 2019 року Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції між сторонами зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №22, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12 лютого 2025 року (а.с.12 звор.бік).

За час спільного проживання в шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать наявні у матеріалах справи копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , виданих повторно 12 лютого 2025 року (а.с.13-звор.бік).

Судом встановлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачкою, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам.

Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України).

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Аналізуючи норми чинного законодавства та враховуючи правовий висновок, викладений у постанові ВС від 26 листопада 2018 року у справі №761/33261/16-ц (провадження №61-33349св18), слід зазначити, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Виходячи із засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

У ході розгляду справи судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповагу один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примирення між подружжям не дало відповідного результату, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №2R86-RQ98-QQ2E (а.с.8), за правилами ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому є підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Судом встановлено, що 03 червня 2024 року між позивачем та адвокатом Ковташем В.Д. укладено договір про надання правової допомоги №2/19 від 13 лютого 2025 року, у зв`язку з чим адвокатом Ковташем. В.Д. було понесено відповідні витрати для звернення до суду.

На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. позивачем надано акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги №2/19 від 13 лютого 2025 року (а.с 5 звор.бік), відповідно до якого вартість послуг, які надавались складається з наступного: усна консультація - 30 хв. - 250 грн., узгодження правової позиції - 30 хв - 250 грн. та складання позовної заяви - 1 год. - 3000 грн., на загальну сума 3500,00 грн. із затратами часу у 2 години.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові №908/2702/21 від 12 січня 2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., на думку суду, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Так, розгляд справи здійснювався у спрощеному провадженні, зважаючи на те, що справа є незначної складності та не потребує узгодження правової позиції та плану дій у справі так само як і консультування щодо підстав та порядку розірвання шлюбу. Оцінка дій, що полягали в підготовці позовної заяви вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних та значних затрат часу, обсяг і складність складених процесуальних документів адвокатом не є значними.

Відтак, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 2000 грн., що на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 18, 21, 24, 51, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 115 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволити

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 січня 2019 року Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції, актовий запис №22.

Стягнути із ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок), сплаченого при подачі позовної заяви до суду.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

У задоволенні решти вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Тарасюк А.М.