Номер провадження: 22-ц/813/2017/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснили самочинну реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Реконструйований будинок заважає ОСОБА_1 користуватися належним їй майном, чим порушує її права. На час подання позову самочинно реконструйований житловий будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що з відповіді на адвокатський запит 16.06.2020 року стало відомо, що було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою; АДРЕСА_1 , за результатами якої встановлено, що замовником будівництва-фізичною особою у повідомленні про початок виконання будівельних робіт №ОД 42 від 21.05.2019 року та у декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86 від 02.09.2019 року «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 » наведено недостовірні дані в частині розроблення та затвердження проектної документації, про що було складено відповідний акт від 03.10.2019 року №001744.

07.10.2019 року було скасовано право на виконання будівельних робіт, набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 42 від 21.05.2019 року, що підтверджується наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/405 ДАБК від 07.10.2019 року та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86 від 02.09.2019 року, що підтверджується наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/406 ДАБК від 07.10.2019 року.

Позивач вказує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року у справі №420/8006/19 було скасовано накази Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.10.2019 р. №01-13/405 ДАБК та №01-13/406 ДАБК.

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, що була зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 02.09.2019 року, стала підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на реконструйований житловий будинок.

У зв`язку із тим, що рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на реконструйований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято на підставі декларації, щодо законності реєстрації якої у позивачки є обґрунтовані сумніви, позивач просить суд:

- Скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 02.09.2019 року, зареєстровану за ОД 86 на об`єкт: «реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », замовниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

- Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте 26.09.2019 року.

- Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте 26.09.2019 року.

-Визнати договір дарування від 11.12.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали безоплатно в дарунок, а ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним

- Скасувати рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер №50156920, прийняте 11.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. стосовно реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 130 кв.м., яке виникло на підставі договору дарування серії 6004, виданого 11.12.2019 року.

- Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 та квартирою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

- Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Відзиви на позовну заяву

18 липня 2023 року від відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на підставі наказу №01-13/333ДАБК від 01.08.19 року та звернення фізичної особи ОСОБА_1 від 11.09.2019 року проведено позаплановий захід на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, наявні відомості стосовно реєстрації Управлінням декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 від 02.09.2019 року «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Відповідач зазначає, що під час проведення перевірки встановлено, що у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, наведено недостовірні дані в частині розроблення та затвердження проектної документації на об`єкт будівництва.

За результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності був складений акт №001744 від 03.10.2019 року.

Наказом Управління від 07.10.2019 року №01-13/406 ДАБК скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 від 02.09.2019 року в частині розроблення та затвердження проектної документації на об`єкт будівництва «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ». Однак, в рамках справи 420/8006/19 вищевказаний наказ було скасовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року.

Управління зазначає, що ним здійснено усі можливі заходи в межах повноважень, які передбачені діючим законодавством,

Заявою, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд» 10.01.2024 року Управління просило вважати прохальну частину відзиву викладеною в наступній редакції: «Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у справі №522/13477/23 про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою, - в частині вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

20 липня 2023 року від представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву з додатками та заява про застосування строку позовної давності.

У відзиві відповідачі зазначили про відсутність належного обґрунтування щодо порушення прав позивача діями відповідачів.

На спростування доводів позивача про порушення відповідачами будівельних норм і правил зазначили про прийняття житлового будинку по АДРЕСА_4 в експлуатацію повноважним органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідачі зазначили, що доводи позову про проведення відповідачами самочинних будівельних робіт спростовуються листом виконавчого комітету Одеської міської ради №37-О-223317 від 05.10.2020 року, згідно якого за результатами перевірки встановлено, що згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання, зазначених документів (далі-Реєстр), встановлено, що Управлінням 21.05.2019 року зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД 42 з реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Реєстру встановлено, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 02.09.2019 року зареєстровано декларацію про готовність вищевказаного об`єкта до експлуатації за №86.

При цьому, виконавчим комітетом Одеської міської ради зазначено, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до об`єктів самочинного будівництва.

Відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-5/86-01 від 16.06.2020 року, зазначено, що згідно з інформацією департаменту комунальної власності Одеської міської ради, при проведенні огляду земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що земельну ділянку площею 0,0391 га передано фізичним особам у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 376-VII.

Порушень прав та інтересів територіальної громади м. Одеси департаментом комунальної власності Одеської міської ради не встановлено.

Щодо вимог ОСОБА_1 про скасування декларації про готовність об`єкта, відповідачі послалися на усталену практику Верховного Суду, згідно якої після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узгодження.

При розгляді вказаної вимоги просили врахувати наявність рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/8006/19, яке набрало законної сили та яким визнано протиправними та скасовані Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/405ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 42» та Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/406ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86 від 02.09.2019 року».

Посилаючись на відсутність у позовній заяві обґрунтування, яким саме чином порушені права позивачки в результаті укладення відповідачами договору дарування житлового будинку, зазначили про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, подання позивачем завідомо безпідставного позову у спорі, який має очевидно штучний характер.

В обґрунтування пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду послалися на лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 15.10.2019 року .у відповідь на звернення ОСОБА_1 №01-10/433-ЗГ від 11.09.2019 року щодо законності проведення будівельних робіт власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був наданий адвокатом Снитко Л.В. ОСОБА_5 до матеріалів справи №522/11539/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 за участю третьої особи державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. про скасування державної реєстрації, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, за результатами розгляду якої 20 червня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки про наявність обставин, на які ОСОБА_1 посилається в обґрунтування позовних вимог, остання обізнана більше трьох років, просили застосувати строк позовної давності.

26 липня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

06 вересня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

17.10.2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , якою відповідачі повідомили суд про виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року та про те, що на час розгляду справи ОСОБА_1 не є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , та у позивача відсутнє право, за захистом якого ОСОБА_1 звернулася до суду, просили приєднати до матеріалів справи витяги з Державного реєстру речових прав, згідно з якими право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_6 , квартиру АДРЕСА_7 припинено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду вмотивовано тим, що матеріали справи не містять підтвердження, що будівельні роботи, проведені відповідачами, призвели до негативних наслідків у користування ОСОБА_1 нерухомим майном, доводи позивача про допущення відповідачами порушень при забудові земельної ділянки, зміну площі забудови також не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи технічної інвентаризації житлового будинку по АДРЕСА_1 на час придбання будинку та на час проведення реконструкції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Г.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державної архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, які в свою чергу суперечать дійсним обставинам справи та протиправно не в в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого ухвалив рішення, що суперечить вимогам процесуального законодавства.

При ухваленні рішення, судом було здійснено посилання на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року у справі № 522/11539/20 як на таке, що нібито набрало законної сили та яким було нібито встановлено факт проведення апелянтом самочинних будівельних робіт, хоча зазначене рішення не набрало законної сили на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Звертається увага, що суд дійшов помилкового висновку про нібито припинення права власності апелянта на квартиру АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_7 , що апелянт є власником об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 , і на даний час право власності не припинено.

Також, в апеляційній скарзі зазначено, що у справі недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме те, що право власності Відповідачів на реконструйований житловий будинок не було зареєстровано відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд першої інстанції не звернув уваги, на витяг Державної реєстрації речових прав від 26.09.2019 року права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок, загальною площею 130, кв.м, житловою площею 50,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 який нібито зареєстровано державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Мидляр Є.В. 06.02.2014, а саме на те, що відповідно листа № 23376/06.7-19 від 12.06.2023 року ОСОБА_6 не займає посаду державного реєстратора з 10.05.2016 року, а станом на 12.06.2023 року ОСОБА_6 працює на посаді консультанта Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса. Таким чином, державний реєстратор Мидляр Є.В. не могла здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на реконструйований у 2019 році житловий будинок, загальною площею 130 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не обіймає вказану посаду з 10.05.2016 року.

Рух справи

06.08.2024 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2024 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 06.08.2024 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: Стахова Н.В., судді учасники колегії: Назарова М.В., Коновалова В.А.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.08.2024 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна відкрито апеляційне провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2518/0/15-24 від 20.08.2024 року суддю Стахову Н.В. звільнено, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024 року, головуючим суддею по справі визначено Карташова О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.09.2024 року колегією суддів у складі головуючого судді Карташова О.Ю. судів учасників колегії Коновалової В.А. та Назарової М.В. прийнято до провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гніздовська Г.М. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Кукало О.М. та представник відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Рабюк І.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином. Заяв про відкладення розгляду на адресу суду не надходило.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається з договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 11.12.2019 року, раніше вказана нерухомість належала батькам ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Так, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Орзіх В.М. 25.10.2011 року, номер в реєстрі 1312, ОСОБА_3 придбав частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 23.11.2011 року.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Орзіх В.М. 25.10.2011 року, номер в реєстрі 1309, ОСОБА_4 придбала частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 02.11.2011 року.

05 лютого 2014 року відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали довідку №214731/2 з Адресного реєстру міста Одеси Юридичного департаменту Одеської міської ради, згідно якої адреса житлового будинку АДРЕСА_1 відповідає наступній адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі міста Одеси: місто Одеса, провулок Митракова, 7-А (на підставі рішення Одеської міської ради від 09.11.2005 року №4858-ІV).

24.02.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Є.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 10747549 від 08.02.2014 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 проведено 24.02.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Є.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 10749598 від 08.02.2014 року.

Рішенням Одеської міської ради №376-VІІ від 03.02.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0391 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 відведена ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення Одеської міської ради та на час проведення робіт з реконструкції перебувала у власності забудовників.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Щодо позовних вимог про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та знесення самочинно збудованого об`єкта.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Положеннями частини 5 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт.

За змістом статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття З6 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 Закону).

Згідно з пунктом 1 Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294 (далі - Положення), ДАБІ є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями ДАБІ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Відповідно до частин 1, 4 та 6 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону).

Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів».

Так, судом першої інстанції встановлено, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, 21.05.2019 року було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 42 «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

02.09.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

03.10.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради складено акт № 001744 за результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », в якому зазначено, що під час проведення перевірки встановлено, що у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, наведено недостовірні дані в частині розроблення та затвердження проектної документації на об`єкт будівництва.

Наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.10.2019 року №01-13/405 ДАБК скасовано право на виконання будівельних робіт, набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 42 від 21.05.2019 року, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.10.2019 року №01-13/406 ДАБК скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 від 02.09.2019 року «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Разом з тим, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року, що набрало законної сили, за результатами розгляду справи 420/8006/19 задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та визнано протиправними та скасовані Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/405ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 42» та Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/406ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86 від 02.09.2019 року».

Верховний Суд під час розгляду справи № 815/3172/18 у постанові від 05.06.2019 року зазначив: проаналізувавши положення ст. 41 Закону України та Порядку №533 колегія суддів дійшла висновку про те, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних та державних норм, стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт.

Водночас, на думку колегії суддів після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узгодження.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 125 Земельного Кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 1, ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Положення статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлюють перелік юридичних фактів, які обумовлюють право відповідного суб`єкта владних повноважень на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Зокрема, пред`явленню позову про знесення самочинно збудованого об`єкта передують такі дії:

1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;

2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, є неможливою;

3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 815/2311/15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18 зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 відведена ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення Одеської міської ради та на час проведення робіт з реконструкції перебувала у власності забудовників і, що реконструкція житлового будинку проводилась відповідачами на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети.

Виконавчий комітет Одеської міської ради, посилаючись на проведення Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради позапланової перевірки у сфері містобудівної діяльності, зазначив, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до об`єктів самочинного будівництва.

Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-5/86-01 від 16.06.2020 року, ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з інформацією департаменту комунальної власності Одеської міської ради, при проведенні огляду земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що земельну ділянку площею 0,0391 га передано фізичним особам у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 376-VII. Департаментом комунальної власності Одеської міської ради також зазначено, що за результатами обстеження порушень меж земельної ділянки, що була передана у власність, не встановлено. Порушень прав та інтересів територіальної громади м. Одеси департаментом комунальної власності Одеської міської ради не встановлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не видавався.

Таким чином, колегія суддів враховуючи викладене, погоджується з рішенням суду, щодо необґрунтованості позовних вимог про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та знесення самочинно збудованого об`єкта.

Висновок експерта № 010/24 від 30.09.2024 року, що був наданий стороною позивача до апеляційного суду, не дає підстав для віднесення об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 до самочинно збудованого в розумінні ст. 376 ЦК України та підстав для знесення цього об`єкта.

Щодо вимог позову про скасування рішень про державну реєстрацію.

Вирішуючи зазначені позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що 26.09.2019 року державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на реконструйований житловий будинок загальною площею 130,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 182508251, індексний номер 182508367.

Державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. 26.09.2019 року було внесено зміни до Державного реєстру прав у зв`язку із зміною площі житлового будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 після проведеної реконструкції та проведено державну реєстрацію права власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86, виданої 02.09.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Також, судом встановлено, що запис щодо державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Мидляр Є.В. у витягах з Державного реєстру речових прав від 26.09.2019 року відноситься до актуальної інформації про право власності та про здійснення державним реєстратором Мидляр Є.В. первинної реєстрації у електронному реєстрі з відкриттям розділу.

Вказані обставини були підтверджені наданими на огляд суду нотаріально посвідченими витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачами від 26.09.2019 року, проведену державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д.

При цьому, суд першої інстанції слушно взяв до уваги те, що до матеріалів реєстраційної справи сформованої станом на 06.02.2014 року, не могли ввійти матеріали державної реєстрації, проведеної у 2019 році.

При зазначених обставинах суд відхиляє доводи позивача про незаконність державної реєстрації права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на реконструйований житловий будинок, проведеної 26.09.2019 року.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору дарування.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1).

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено статтею 16 ЦК України, відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема, бути: визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині( ч.2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.4). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6).

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року по справі № 755/16890/17 зазначає наступне: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)».

Так, позивачка просила суд - визнати договір дарування від 11.12.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали безоплатно в дарунок, а ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним.

Оскільки, дарувальники були власниками предмета дарування житлового будинку, позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів, яким саме чином порушені її права в результаті укладення відповідачами договору дарування житлового будинку.

Щодо застосування позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про пропуск позивачкою строку позовної давності, з підстав, того, що ОСОБА_1 була проінформована Управлінням щодо факту проведення будівельних робіт і щодо оскаржуваної позивачем декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Управлінням 02.09.2019 року і разом з цим, звернулася до суду із позовом лише 06 липня 2023 року.

Однак, за відсутності порушеного права та охоронюваного законом інтересу позивачки, за захистом якого вона звернулася до суду, строк позовної давності до позову ОСОБА_1 суд не застосував.

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і наданим ними доказам.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова