Справа № 439/2357/24 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т.А.
Провадження № 22-ц/811/1424/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Позовна заява, з врахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, мотивована тим, що з 07 лютого 1987 року перебувала з ОСОБА_3 у шлюбі, який розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2024 року.

У зв`язку з тим, що вона є особою з інвалідністю II групи, отримує пенсію в розмірі 2361.00 грн., якої недостатньо для належного матеріального забезпечення, не маючи при цьому інших доходів, відтак потребує матеріальної допомоги.

До розірвання шлюбу з ОСОБА_3 отримувала від нього періодичну допомогу в розмірі 150 євро, що надавало їй можливість здійснювати оплату комунальних платежів та забезпечувати себе ліками і товарами першої необхідності.

У шлюбі у них народилося двоє дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 періодично допомагала їй продуктами харчування, а ОСОБА_1 жодної допомоги не надає.

Відповідачка проживає окремо, працює інженером на автомобільному заводі в місті Кошице в Словаччині та отримує дохід, приблизний щомісячний розмір якого становить 1300 євро, а відтак має можливість надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно.

З наведених підстав просила стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання останньої в розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211.20 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що позов пред`явлено ОСОБА_5 , яка не мала повноважень представляти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі і подавати позов від її імені.

Отримання пенсії по інвалідності свідчить про наявність доходу, який забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та потреби в матеріальній допомозі позивачем не надано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження необхідності постійного лікування позивачки та придбання нею медичних препаратів.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Зазначає, що у позивачки є ще одну повнолітня донька, яка може надавати матеріальну допомогу відповідачці, однак до неї не заявлено жодних вимог.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог .

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 15 липня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц

Згідно з роз`ясненнями пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків.

Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» Прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, становить 2361 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 696302 від 18 квітня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_2 встановлена II група інвалідності загального захворювання безтерміново та протипоказана робота на висоті, з рухомими механізмами та електричним струмом.

Згідно з довідкою про доходи № 8747 9077 6377 6376 2757 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Бродівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2361 грн щомісячно.

Згідно з медичною довідкою № 34 від 22 жовтня 2024 року, виданою КНП «Бродівська ЦМЛ», ОСОБА_2 встановлено діагноз симптоматична епілепсія з частими генералізованими нападами.

Виписками з медичною карткою стаціонарного хворого № 5334 та № 7565 підтверджується, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Бродівська ЦМЛ» з 09 серпня 2-24 року по 12 серпня 2024 року та з 11 листопада 2024 року по 14 листопада 2024 року.

18 квітня 2024 року Шевченківською міжрайонною МСЕК розроблено для ОСОБА_2 індивідуальну програму реабілітації інваліда.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи загального захворювання, розмір її доходу дорівнює прожитковому мінімуму для особи непрацездатного віку, відтак весь свій дохід вона витрачає виключно на прожиття і немає можливості нести інші додаткові витрати, зокрема щодо лікування.

При цьому, отримання пенсії у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність не свідчить про те, що вона не потребує матеріальної допомоги, оскільки положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків.

Заперечуючи щодо позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що її шлюб розірвано, вона сама утримує двох неповнолітніх дітей, а також непрацездатного батька, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу матері.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якої записано ОСОБА_8 відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Смільнівської сільської ради Бродівського району Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що був зареєстрований 18 липня 2014 року у Смільнівській сільській раді Бродівського району Львівської області, актовий запис № 3.

Постановою в.о. начальника відділу Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мазурик Н.М. від 03 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження № 63482713з виконання судового наказу № 439/1372/20, виданого 21 жовтня 2020 року Бродівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2020 року.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеного в.о. начальника відділу Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мазурик Н.М. в межах виконавчого провадження № 63482713, станом на 18 листопада 2014 року у ОСОБА_9 відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 мають дозвіл на перебування на території Словацької Республіки та проживають в орендованому помешканні за адресою: АДРЕСА_1 з орендною платою 700 євро на місяць.

Згідно з договором про надання освітніх послуг від 17 квітня 2024 року, укладеним між Приватною гімназією «Futurum» та ОСОБА_12 , школа надаватиме освітні послуги для ОСОБА_13 на 2024/25 навчальний рік вартістю 2500 євро в рік.

Згідно з підтвердженням, наданим Управлінням праці, соціальних справ та сім`ї міста Кошице, ОСОБА_11 проживає по АДРЕСА_2 та отримує допомогу у зв`язку з матеріальної потребою відповідно до закону № 417/2013 Зб законів «Про допомогу у зв`язку з матеріальною потребою та про внесення змін і доповнень до деяких законів»

Водночас матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_11 перебуває на утриманні відповідачки, що спростовує її доводи про утримання непрацездатного батька.

Крім того, не підтверджуються і доводи ОСОБА_1 щодо самостійного утримання двох неповнолітніх дітей, оскільки батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в повному обсязі сплачує аліменти, у нього відсутня заборгованість по аліментах, а відтак він також бере участь в утриманні дитини, що є обов`язком обох батьків, а не тільки того з них, з ким дитина проживає.

При цьому, наявність у відповідачки обов`язку з утримання неповнолітніх дітей не звільняє від виконання інших обов`язків, в тому числі і утримання непрацездатних батьків за наявності підстав, передбачених законодавством.

Разом з тим, судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою непрацездатну матір, а саме фактів позбавлення позивачки батьківських прав, ухилення від виконання материнських обов`язків щодо відповідача у справі.

Враховуючи те, що позивачка є особою з інвалідністю II групи, потребує постійного лікування, перебуває у скрутному матеріальному становищі, а відповідач є працездатною, отримує стабільний дохід, який значно перевищує мінімальний, беручи до уваги те, що на утриманні відповідачки перебувають її неповнолітні діти, а також те, що позов про стягнення аліментів не пред`явлено до ОСОБА_4 , яка також зобов`язана утримувати свою непрацездатну матір, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання останньої в розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону та відповідає матеріальному становищу сторін у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов пред`явлено особою, яка не мала повноважень представляти ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позовна заява підписана особисто ОСОБА_2 , а не її представником.

Покликання апелянта на наявність у позивачки доходу у виді пенсії, розмір якої не є нижчим, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, не свідчить про те, що ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи, повністю та не потребує матеріальної допомоги від повнолітньої доньки, яка має можливість таку допомогу надавати.

Доводи апелянта про те, що позов пред`явлено лише до неї, незважаючи на те, що у позивачки є ще одна повнолітня донька, яка також зобов`язана її утримувати, не спростовують обов`язку відповідачки утримувати свою непрацездатну матір, а зазначені нею обставини враховано судом при визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з неї на користь ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно нормст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 липня .2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.