КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/3411/24
Провадження № 2/505/1488/2025
24 січня 2025 року місто Подільськ
Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Дзюбинського А.О.,
за участі секретаря судового засідання Антонюк Ю.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Котовського міськрайонного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Стислий виклад позицій учасників справи
До суду надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратили право користуватись житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що йому на праві приватної власності належить 17/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.07.2023 року та витягом з Державного реєстру речових прав № 337823496 від 03.07.2023 року.
За адресою АДРЕСА_2 , зареєстрована з 04.12.2012 відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його донька, але там не проживає з 04.12.2012.
Відповідно до акта про не проживання № 131 від 18.01.2024 відповідач ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 , не проживає з 04.12.2012 року, що підтверджують сусіди. Особистих речей відповідача немає, листи та інша кореспонденція на його ім`я не надходить, не проживає за зареєстрованим місцем проживання, постійно проживає за іншою адресою, але добровільно знятися з реєстрації відмовляється.
Вказує, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не проживає в спірній частині житлового будинку більше 6 місяців, постійно проживає за іншою адресою, але добровільно знятися з реєстрації відмовляється.
Відтак порушене право позивача на розпорядження власністю підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Відповідачем заяви по суті справи не подано.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 23.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні із проведенням підготовчого судового засідання. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
07.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні 24.01.2025.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання 16.04.2025 не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивачем надано згоду на ухвалення заочного рішення у справі.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Ухвалою суду від 24.01.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач ОСОБА_3 є інвалідом першої групи, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії 12 ААГ № 882838 від 15.04.2024.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади - Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 28.03.2024.
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 17/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим приватним нотаріусом Подільського районного територіального округу Одеської області Сівун Ф.Й. від 03.07.2023, спадкова справа № 57/2020, зареєстровано в реєстрі за № 1021, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 73055330 від 03.07.2023, витягом з Державного реєстру речових прав № 337823496 від 03.07.2023.
Відповідно до акту органу самоорганізації населення Подільської територіальної громади (квартальний комітет) від 18.08.2024 № 131 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , фактично не проживає за цією адресою з 04.12.2012.
Відповідно до довідки Подільської міської ради Подільського району Одеської області № 2284 від 26.08.2024 за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 04.12.2012. Адреса реєстрація місця проживання відповідача підтверджується також відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 863449 від 23.10.2024.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 є відносини, які пов`язані із користуванням, володінням та розпорядженням майном, а також усунення перешкод у користування ним шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (відносини, що виникають з права власності на майно).
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Разом з тим відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.
Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування житловим приміщенням.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 447/455/17-ц.
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Суд встановив, що при вселенні відповідача до належного позивачу будинку жодної домовленості між сторонами про порядок користування даним житлом та порядок втрати такого права не існувало.
При цьому відповідач добровільно не проживає у спірному будинку з 04.12.2012, більше 12 років, його речі та майно там відсутні.
Також відповідач не приймає участі в утриманні даного нерухомого майна, не сплачує комунальних платежів та зі скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не звертався.
Разом з тим реєстрація відповідача у спірному будинку створює позивачу перешкоди у вільному володінні та користуванні своєю власністю.
При цьому відповідач у судове засідання не з`явився та не надав суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та на спростовування доводів позивача.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрату справі
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач у справі є інвалідом 1 групи, відтак, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненою від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відомостей, щодо здійснення стороною позивача судових витрат, суду не надано, відтак, підстав для ухвалення рішення щодо розподіл судових витрат немає.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, суд
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне судове рішення буде складене складено впродовж 10 днів.

Повне найменування сторін (відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 .

Суддя

Котовського міськрайонного суду

Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ