Справа № 488/1739/24 Головуюча у 1-й інстанції Чернявська Я. А.
Провадження № 22ц/812/1004/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Акцент - Банк»

(надалі - АТ «А-Банк»)

на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 2 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Я. А. у місті Миколаєві зі складанням повного рішення, у справі

за позовом

АТ «А-Банк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року АТ «А-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 46 547 грн 25 коп. заборгованості за кредитним договором у вигляді боргу за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 3 жовтня 2019 року позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення платіжної картки, підписані Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», на підставі якої на ім`я позичальниці відкрито рахунок та їй надана кредитна картка.

Між тим, в подальшому, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та відсотки за користування кредитом, а тому банк має право вимагати від відповідачки повернення усієї суми кредитної заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідачка вважала її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та правил надання банківських послуг було надано на ознайомлення відповідачці під час підписання анкети заяви, та з яким вона зобов`язалась знайомитись на сайті банку. Крім того, надані умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки про ознайомлення та дати їх складення, внаслідок чого не є доказом узгоджених між сторонами умов кредитування, зокрема, в розмірі отриманого кредиту, процентах та інших суттєвих умовах.

Також в анкеті заяві не міститься відомостей за отриманням якої саме банківської послуги звернулась відповідачка, в той час як вона звернулась до банку лише за оформленням придбання товару у розстрочку, для чого їй оформили таку послугу за умови відкриття рахунку та видали платіжну картку не пояснивши яку саме.

Вказувала, що не усвідомлювала факту підписання паспорту споживчого кредиту, оскільки під час підписання анкети заяви працівник банку лише попросив її повідомити 4 цифри, які надійшли у смс-повідомленні на її номер телефону, чим ввів її в оману. Тому наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не може вважатись доказом узгодження умов кредитування.

Також у виданій банком довідці не зазначено конкретні види лімітів та їх призначення, що також унеможливлює чітке розуміння та аналіз банківських послуг, та ставить під сумнів достовірність і повноту наданої інформації, а у розрахунку заборгованості виявлено невідповідність суми внесених відповідачкою коштів зазначеній у виписці за рахунком.

Посилалась на наявність форс-мажорних обставин та судову практику з аналогічних правовідносин.

У запереченнях на відзив позивач вважав аргументи, надані відповідачкою такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в анкеті-заяві ОСОБА_1 під розпис підтвердила ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, які складають кредитний договір та зобов`язалась у подальшому самостійно з ними знайомитись.

Користування позичальницею кредитними коштами свідчить про її згоду з цими умовами, оскільки укладений договір є договором оферти. При цьому позичальниці надано усю необхідну інформацію в письмовому вигляді щодо основних і супутніх банківських послуг.

Вказував, що у відповідності до норм чинного законодавства має право нараховувати проценти за користування кредитом, які у разі невстановлення їх договором можуть розраховуватись на рівні облікової ставки НБУ, та про можливість використання електронного цифрового підпису за допомогою одноразового ідентифікатора.

Посилався на відповідну судову практику.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 2 квітня 2025 року позов АТ «Акцент - Банк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості станом на 14 квітня 2024 року у розмірі 24 463 грн 72 коп. В частині стягнення процентів відмовлено. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження з позичальницею усіх істотних умов при укладенні договору кредитування, а тому вважав наявними підстави лише для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування вимог скарги зазначила, що сторонами не узгоджено усіх істотних умов договору, оскільки підписана відповідачкою анкета-заява не містить істотних умов договору та підпису банку, і не може вважатись кредитним договором за своєю правовою природою, зокрема не підтверджена як оферта в порядку публічного договору (стаття 633 ЦК України).

Також банком, на думку відповідачки, не надано належних доказів узгодження істотних умов кредитування, оскільки надані позивачем додатки є односторонніми документами банку та не підтверджують наявність договірних зобов`язань з боку відповідачки. Однак судом першої інстанції її заперечення було проігноровано.

Сам факт підписання нею анкети-заяви та користування виданою платіжною карткою, здійснення витрат та повернення коштів не підтверджує укладення між сторонами договору у відповідності до вимог статті 638 ЦК України. Внаслідок цього місцевий суд безпідставно визнав анкету-заяву договором у той час, як такий документ містить виключно її анкетні дані, як фізичної особи, і не підтверджує прийняття нею умов кредитування, а фактичне користування нею коштами не може слугувати підтвердженням узгодження умов договору.

Посилалась на відповідну судову практику.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, переважно з аргументів зазначених ним у позовній заяві та запереченнях на відзив ОСОБА_1 .

У запереченнях на відзив відповідачка ОСОБА_1 вважала доводи відзиву такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відсутність договору визнано самим місцевим судом, і тому, його висновки про наявність зобов`язань з повернення кредиту є помилковими. Наголошувала на тому, що анкета-заява не є кредитним договором, а користування коштами не підтверджує наявність зобов`язань.

Зазначала, що внутрішні документи банку не є належними доказами, оскільки є внутрішніми односторонніми актами самого банку та звертала увагу на відсутність доказів приєднання до «умов обслуговування», яке можливе лише за наявності підтвердженого ознайомлення з текстом договору, чим порушено принцип добросовісності банку, як професійного учасника ринку.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 16 та 29 травня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

При вирішенні справи судом встановлено, що 3 жовтня 2019 року відповідачкою ОСОБА_1 одночасно підписані: Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» за допомогою простого підпису через номер телефону із запропонованими різними кредитними продуктами та анкета - заява про приєднання до надання АТ «А-Банк» банківських послуг шляхом особистого підписання, але без зазначення конкретного виду банківської послуги, як то кредит, депозит, відкриття рахунку, а також бажаного розміру кредитного ліміту (а.с.9-10). В той же час в анкеті-заяві підтверджено, що їй роз`яснені та зрозумілі відомості про сукупну вартість кредиту, тарифи та правила кредитування, основні умови обслуговування кредитування тощо (а.с.9). За відкритим на ім`я відповідачки рахунком банком видані платіжні картки з кінцевим строком їх використання до липня 2027 року (а.с.18), та із встановленням та зміною кредитних лімітів. Так, 3 жовтня 2019 року банком та клієнтом встановлено кредитний ліміт 15 000 грн, який в подальшому збільшений банком 23 лютого 2024 року до 24 500 грн (а.с.19).

Тарифи, Умови та правила кредитування, надані банком позичальниці для ознайомлення та зобов`язання слідкувати за їх змінами, відповідачкою ОСОБА_1 не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.9, 21-28, 28зв-29).

Таким чином договір кредитування, що укладено між сторонами, повинен був складатися із узгоджених та підписаних: анкети-заяви позичальника щодо приєднання до умов та правил, тарифів стосовно наданого кредиту а також умов і правил надання банківських послуг.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписані тільки Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» з умовами за різними кредитними продуктами та анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «АБанк», у якій відсутнє погодження позичальниці з банком усіх складових договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків тощо. Самі Умови та Правила надання банківських послуг та тарифи банку позичальницею не підписані (а.с.9, 21-28, 28зв-29), а лише надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися зі змінами до «Умов та Правил надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.9).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Тому положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальником узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без зазначення дати їх затвердження та періоду чинності редакції, з одночасною наявністю умов щодо використання кредитних карт, зокрема іншого банку (а.с.21), а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт АТ «Акцент-Банк» за різними програмами: «Універсальна», «Універсальна Gold» та «Зелена», на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними, та їх погодження за конкретним кредитним продуктом (а.с.21-28, 28зв-29).

Крім того, надавши витяги саме з таких Умов та правил, а також тарифів, позивачем не доведено, що ці умови та правила, а також тарифи існували на час підписання позичальницею анкети-заяви та банком проведено розрахунок виключно у відповідності до їх положень, а на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним у період з 3 жовтня 2019 року по 1 червня 2021 року нараховано проценти за користування кредитом за ставкою 44,4% річних, у період з 1 червня 2021 року по 14 квітня 2024 року за ставкою 40,8% річних та із подальшим нарахуванням з 1 вересня 2020 року прострочених відсотків за підвищеною ставкою у 88,8% та з 3 червня 2021 року за ставкою 81,59% (а.с.6-8).

Між тим, у заяві позичальниці від 3 жовтня 2019 року відсоткова ставка взагалі не зазначена та нею з банком не узгоджена.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такий висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та обґрунтовано застосована судом першої інстанції до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Надана на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості копія інформаційної довідки, що є паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка у день підписання анкети заяви, 3 жовтня 2019 року, підписана від імені ОСОБА_1 з номеру телефону НОМЕР_1 о 13:05 год, не може вважатися належним доказом на підтвердження погоджених суттєвих умов з позичальницею за конкретними кредитним продуктом, оскільки у цій довідці перелічені фінансові умови надання платіжних карток за трьома видами кредитних карток, з отриманням для використання трьох різних розмірів кредитного ліміту коштів, різної кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення, а також різної орієнтовної вартості кредиту для споживача, та двома процентними ставками 3,9 % та 3,7 % на місяць. Одночасно зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та те, що ця інформація, яка надана 3 жовтня 2019 року, зберігає чинність та є актуальною до 1 січня 2020 року (а.с.10).

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» на кредитодавця покладається відповідальність щодо надання інформації споживачу про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати ВС в складі КЦС, зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Таку форму правочину потрібно розмежовувати від способу підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведеного та на переконання колегії суддів, наданий банком паспорт споживчого кредитування не може вважатися погодженням кредитора з позичальницею ОСОБА_1 умов договору кредитування в частині нарахування процентів, так як лише засвідчує виконання позивачем свого обов`язку у розумінні статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані позивачем, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачці в якості кредиту, відсутні. А підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, а також паспортом споживчого кредитування, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

За такого, у відповідності до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 за відсутності підстав для нарахування, виплати або стягнення процентів, за користування коштами, які отримані особою від банку для особистого користування, перевіряється в подальшому шляхом визначення сум, що були отримані, та сум, що були повернуті за фактом їх сплати.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, за відсутністю підстав для нарахування та стягнення процентів, суд повинен був перевірити суми, що були отримані відповідачкою від банка та нею йому повернуті. Для цього суду слід було звернути увагу на здійснення позивачем хибного розрахунку боргу за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом за рахунок його штучного збільшення через включення нарахованих відсотків за користування кредитом (як поточних так і прострочених), а також комісії, та за відсотками за користування кредитом, в той час як використані кошти банка частково повернуті позичальницею, а відсотки за користування кредитом нараховані ним безпідставно.

Внаслідок чого фактично отримані та використані позичальницею кошти в розмірі 48 786 грн 38 коп. повернуті АТ «А-Банк» в добровільному порядку в розмірі 43 529 грн 70 коп., що відповідає наданій позивачем виписці по надходженням по картковому рахунку, суду слід було стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу за тілом кредиту в розмірі 5 256 грн 68 коп. (а.с.11-17).

Між тим, дійшовши правильного висновку про відсутність підстав для нарахування відсотків за користування кредитом, суд припустився помилки в вирахуванні суми заборгованості.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни в цій частині колегія суддів не вбачає. А рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення суми боргу за тілом кредиту підлягає зміні у відповідності до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 376 ЦПК України шляхом зменшення суми боргу з 24 463 грн 72 коп. до залишку, що не повернутий відповідачкою, в розмірі 5 256 грн 68 коп.

Посилання відповідачки на відсутність у неї договірних відносин з банком є неспроможними, оскільки нею не лише підписано паспорт за умовами кредитування трьох видів продуктів та анкета-заява про ознайомлення та прийняття умов кредитування, що є фактичним прийняттям тих умов договору, до яких вона приєдналася у відповідності до статті 634 ЦК України, а також отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, який використовувала з дня підписання анкети-заяви, що також підтверджено витягом з особового рахунку, який є належним доказом отримання та повернення коштів позичальницею.

Доводи про необхідність суду застосувати до даних правовідносин постанову КЦС від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17, замість правових висновків Великої Палати ВС від 3 липня 2019 року, є помилковим тлумаченням норм процесуального законодавства, так як при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує виключно висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які у постанові КЦС від 13 травня 2020 року відсутні, а механізму застосування на території України прецедентного права немає. Крім того обставини справи, яка знаходилася на перегляді КЦС не є аналогічними обставинам справи, що знаходиться на перегляді апеляційної інстанції.

Немає значення і посилання банку у відзиві на апеляційну скаргу на наявність підстав для нарахування у справі процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки таких вимог позивачем при подачі позову не заявлено і тому підстави для їх розгляду відсутні, так як суд розглядає цивільні справи згідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи зміну рішення суду в частині визначення суми коштів, які підлягають стягненню на користь банку, та виходячи з підстав, передбачених статтею 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат слід також змінити і з відповідачки на користь банку стягнути 341 грн 96 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

За наведеного, при розподіл витрат у суді апеляційної інстанції з позивача на користь відповідачки слід стягнути 3 566 грн 03 коп. сплаченого нею судового збору за перегляд справи.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 2 квітня 2025 року в частині розміру боргу за тілом кредиту та розподілу судових витрат змінити, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 5 256 грн 68 коп. заборгованості за тілом кредиту за договором б/н від 3 жовтня 2019 року та 341 грн 96 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 3 566 грн 03 коп. судового збору, сплаченого нею за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, починаючи з цього дня та протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова