Провадження № 2/204/1055/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_3 шляхом його виселення з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем з жовтня 2017 року до початку 2024 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та весь цей час мешкали у належній позивачу на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані позивач та її син ОСОБА_4 , відповідач у даній квартирі не зареєстрований. Оскільки відповідач поводив себе агресивно та зухвало відносно позивача та її сина, позивач на початку 2024 року припинила стосунки з відповідачем та попросила звільнити її квартиру. Спочатку відповідач погодився залишити квартиру, але далі продовжував там проживати, при цьому оселився в окремій кімнаті, а позивач з дорослим сином змушені жити в одній кімнаті. На теперішній час відповідач продовжує проживати разом позивачем та її сином у одній квартирі, у зв`язку з чим вона не має можливості вільно користуватися своєю власністю. Крім того, зазначила, що відповідач постійно провокує скандали, живе за рахунок позивача та її сина, вільно користується холодильником, забираючи продукти позивача та її сина. На прохання сина покинути квартиру відповідач не реагує. З цього приводу позивач неодноразово зверталася до поліції та 14 серпня 2024 року відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою покинути належне їй житло, оскільки не має ніякого права у ньому проживати, але відповідач не реагує, а навпаки погрожує зробити так, що вона сама з сином виселиться з власної квартири. У зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Позивач та її представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Допитаний у судовому засіданні 26 березня 2025 року в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що позивач є його матір`ю. З відповідачем він також знайомий. Відповідач є знайомим його матері, який попросився пожити з ними. Мати це дозволила та пустила відповідача пожити разом з ними у квартирі АДРЕСА_2 , навіть незважаючи на те, що він був проти цього. Згодом відповідач почав зухвало себе поводити, брав у матері гроші без її відома, користується всім їх майном, їсть їх продукти. Мати сказала відповідачу, що не бажає більше з ним проживати, однак ОСОБА_5 виселятись з квартири відмовляється, за спожиті комунальні послуги не сплачує, не працює. Він змінював замки у квартирі, однак відповідач чекав слушної нагоди та вторгався у квартиру. Він також був свідком того, як відповідач штовхав позивача.

Допитана в судовому засіданні 08 липня 2025 року в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду повідомила, що вони з відповідачем знайомі з дитинства. Раніше відповідач проживав по АДРЕСА_3 . У листопаді 2017 року відповідач виписався з опікового відділення лікарні з сильним опіком, прийшов до позивача та попросився пожити у неї, на що вона погодилась. Вони з відповідачем перебували у стосунках. Спочатку все було добре, однак згодом відносини між ними зіпсувались, відповідач почав їй брехати. Відповідач почав просити у неї, щоб вона переписала на нього свою квартиру. Відповідач вважає себе у квартирі головним, перешкоджає їй у користуванні квартирою, може навіть бити її та погрожувати. Відповідач зареєстрованим у даній квартирі ніколи не був. Відповідач проживає у квартирі в окремій великій кімнаті один, у зв`язку з чим вони з сином вимушені ділити одну маленьку кімнату на двох. На теперішній час у позивача погіршився стан здоров`я та вона не виключає, що саме відповідач міг щось їй підмішати в їжу або напої.

Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2006 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради згідно з рішенням № 3532 від 20 листопада 2003 року (а.с. 12), на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 58,1 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., що також підтверджується витягом про реєстрацію права на нерухоме майно № 9895407 від 21 лютого 2006 року, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 13).

Звертаючись до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не може повноцінно користуватись та розпоряджатись квартирою АДРЕСА_2 , оскільки відповідач ОСОБА_3 вчиняє з нею сварки, вчиняє відносно неї домашнє насильство, без дозволу бере гроші позивача та продукти харчування, користується всім майном в квартирі, за спожиті комунальні послуги не сплачує, ігнорує вимоги позивача виселитись з належної їй на праві власності квартири.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У довідці № 9516 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданій 02 грудня 2024 року Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, зазначено, що відповідно до даних, зазначених в Електронній картотеці, за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_1 (уповноважений власник, зареєстрована з 15 лютого 2008 року), ОСОБА_4 (син, зареєстрований з 15 лютого 2008 року) (а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_3 у належній позивачу на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_2 не зареєстрований, що підтверджується вищевказаною довідкою № 9516 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 грудня 2024 року, відповідною відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 10), а також підтвердили допитані під час розгляду справи в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

При цьому, суд оцінює критично та не приймає до уваги відповідь Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 02.3-24/2755 від 30 грудня 2024 року, що надійшла на адресу суду 13 січня 2025 року (а.с. 24), в якій зазначено про реєстрацію ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 у період з 29 жовтня 2017 року по 23 вересня 2019 року, оскільки зазначена у вказаній відповіді інформація не відповідає дійсності та спростовується іншими наявними у справі доказами, а саме довідкою № 9516 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 грудня 2024 року, виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованими значаться лише ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданому на ім`я ОСОБА_3 , з відміткою про те, що ОСОБА_3 у період з 29 жовтня 1987 року по 23 вересня 2019 року був зареєстрований в будинку АДРЕСА_3 .

З пояснень позивача та показань допитаного під час розгляду справи в якості свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що на теперішній час у квартирі АДРЕСА_2 фактично проживають позивач ОСОБА_1 , її син ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 .

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

У статті ст. 116 Житлового кодексу України закріплено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З приводу дій відповідача ОСОБА_3 позивач 07 серпня 2024 року зверталась до Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, за результатами якого було надано відповідь № 43.6/2841 від 16 серпня 2024 року, в якій зазначено, що під час проведення перевірки встановлено, що з жовтня 2017 року по теперішній час ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняє насильство в сім`ї економічного характеру відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 14 серпня 2024 року відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 18).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтвердили, що ОСОБА_3 перешкоджає у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , бере у позивача гроші без її відома, користується всім майном та продуктами харчування без дозволу, комунальні послуги не сплачує, вчиняє відносно позивача домашнє насильство, між ними постійно виникають конфлікти та сварки, вимоги позивача виселитись з квартири ігнорує.

При цьому, відповідач не є співвласником даної квартири, у вказаній квартирі не зареєстрований та не є членом сім`ї власника квартири.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи знайшов підтвердження той факт, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_2 та систематично порушує правила співжиття.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що необхідно усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 116 Житлового кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) перешкоди у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез