ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/775/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4159/24 Категорія: 310020000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Хайнацька Ірина Олександрівна;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хайнацької Ірини Олександрівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в:

12.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що під час шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2024 року у справі № 705/6329/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 який був зареєстрований 28.01.2016 року, розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони разом не проживають, відповідач повноцінної участі у матеріальному забезпеченні свого сина майже не бере, забезпеченням спільної дитини займається лише матір.

Вказує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку, який сама матір не в змозі надати.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 всіх його доходів, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 09 липня 2024 року і до повноліття дитини.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.07.2024 року до досягнення ним повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог, врахувавши, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків. Суд також врахував працездатний вік батька, та не встановив обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника адвоката Хайнацьку І.О. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині визначення розміру аліментів які підлягають стягненню на користь позивача, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.07.2024 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2024 року у справі № 705/4159/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. просить залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи не звернув увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 на даний час перебуває та проходить військову службу в лавах ЗСУ.

Вказує, що суд в порушення норм процесуального права позбавив відповідача прав та обов`язків визначених ЦПК України, а саме: ознайомлення з позовом про стягнення аліментів, подачі відзиву на позовну заяву, визнання повністю або частково позовних вимог, подачу доказів, чи клопотань. В порушення норм ст. 280 ЦПК України не провів заочний розгляд справи.

Зазначається, що відповідач постійно допомагав і продовжує допомагати своєму неповнолітньому сину, що підтверджується випискою про рух коштів відповідача наданої АТ «Універсал Банк» від 18.03.2025 року.

ОСОБА_1 під час подання позову до суду про стягнення аліментів не надала жодних доказів суду про своє матеріальне становище, жодних доказів, що відповідач не надає матеріальної допомоги та те, що дитина знаходиться на її повному забезпеченні.

Вказує, що на даний час згідно свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27.12.2024 року з громадянкою ОСОБА_4 , яка перебуває на його утриманні відповідно до ст.ст. 75,77 СК України.

Вважає висновки суду з приводу стягнутого розміру аліментів необґрунтованими та не доведеними позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив, що у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 (а.с.3).

Згідно Свідоцтва про народження від 22.01.2008 року у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с.4).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 який був зареєстрований 28.01.2016 року розірвано (а.с.5).

ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даним позовом зазначила, що дитини проживає разом з нею, а відповідач в матеріальному забезпеченні свого сина фактично не приймає участь.

Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

За нормою ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визначення розміру аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, тобто в частці від доходу особи.

Відповідач в апеляційній скарзі не оспорює висновки суду щодо обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак, просить, зменшити розмір аліментів з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів його доходу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Разом з тим, із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.ст. 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Батьки повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для його нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач у позовній заяві не обґрунтувала необхідність стягнення з відповідача саме 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не надала суду докази матеріального становища, чи доказів витрат на дитину, які несе безпосередньо остання чи витрат які потребує дитина.

Колегія суддів враховуючи, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо утримання дитини, вважає справедливим зменшити розмір аліментів, визначених судом першої інстанції, з 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/4 частки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви до суду (12.07.2024 року) і досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини та не суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 192 СК України, сторони не позбавлені можливості звернутись до суду з відповідним позовом про збільшення чи зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат з відповідача на користь держави не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хайнацької І.О. слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру частки стягнутих аліментів змінити, зменшивши розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В решті частини рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хайнацької Ірини Олександрівнизадовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2024 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В решті частини рішення слід залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді