Провадження №22-ц/812/1258/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №473/3115/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Богачевим Анатолієм Борисовичем, на рішення, яке постановив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Ротар Марини Миколаївни у приміщенні цього суду 13 травня 2025 року, повний текст складено 19 травня 2025 року, за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі АТ «Альфа Банк») угоду про надання споживчого кредиту №501363013 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 28 лютого 2023 року становить 40516 грн, з яких 27754 грн 72 коп. заборгованість за тілом кредиту; 12761 грн 28 коп. заборгованість по відсотках. З метою досудового добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимоги залишено відповідачем без реагування. 12 серпня 2022 р. загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 40516 грн та судовий збір.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2025 року позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №501363013 від 22 вересня 2021 року у розмірі 40516 грн, з якої: 27754 грн 72 коп. - заборгованість за тілом, 12761 грн 28 коп. - заборгованість по відсоткам та 3028 грн судового збору.

Рішення суд умотивував тим, позивач довів, що 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа-Банк» кредитний договір №501363013, який складається з паспорту споживчого кредиту від 22 вересня 2021 року, оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501363013 від 22 вересня 2021 року та акцепту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501363013 від 22 вересня 2021 року. Відповідно до умов якого Банк шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника надав кредит на споживчі потреби в розмірі 30000 грн. на строк 36 місяців зі сплатою відсотків 45 % річних. Оскільки ідповідач належним чином не виконав умови договору, тому суд вважав за необхідне стягнути з нього на користь позивача заборгованість у зазначеному позивачем розмірі.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Богачев А.Б. вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 грудня 2024 року ним з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи були подані до суду письмові клопотання про витребування оригіналів письмових та електронних доказів. 26 березня 2025 р. суд задовольнив обґрунтовані клопотання і своєю ухвалою витребував від представника позивача оригінали електронних та письмових доказів, проте позивач вказану ухвалу суду не виконав, оригінали доказів не надав, хоча зазначив у позові, що оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, знаходяться у позивача. Однак суд розглянув справу без оригіналів доказів і при винесенні рішення залишив цей факт без уваги. Крім того, представник позивача у додатках до позову у пункті 3 зазначив, що до позову додається копія паспорта та ідентифікаційного номера відповідача. Проте було встановлено, що у додатках позову відсутні копії паспорта відповідача та його ідентифікаційного номера. Таким чином, позивач не надав суду копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідача, хоча вказав про їх наявність як додаток до позову. Суд розглянув справу, не маючи в наявності зазначених доказів. Суд також проігнорував факт відсутності підпису відповідача на паперових копіях оферти, паспорта споживчого кредиту та додатку № 1 до угоди про надання кредиту. На думку представника відповідача, паперова копія акцепту, довідка про ідентифікацію та меморіального ордеру №566650288 від 22 вересня 2021 року також є недопустимими і неналежними доказами. До того ж, паперова копія електронного доказу, а саме: виписка по особовим рахункам с 30 вересня 2021 р. по 28 лютого 2023 року та меморіальний ордер є також неналежними і недопустимими доказами, оскільки суперечить даним оферти та акцепту пропозиції на укладання угоди, не засвідчені належним чином.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи».

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону щодо змісту судового рішення не повною мірою.

Як вбачається з матеріалі справи, 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» (далі Банк) з метою отримання банківських послуг, підписав оферту на укладання угоди про надання кредиту №501363013, якою запропонував Банку укласти угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі Угода). Підставою для Угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком (а.с. 4, зворот).

Того ж дня шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501363013 Банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання кредиту № 501363013 від 22 вересня 2021 року, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 6-7).

У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторони підписали паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (а.с. 8-9).

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що 22 вересня 2021 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою ОСОБА_1 на укладання угоди про надання кредиту № 501363013 від 22 вересня 2021 року, акцептом Банку пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501363013, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг».

Відповідно до умов цього договору Банк шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника надав йому кредит на споживчі потреби в національній валюті в розмірі 30000 грн. на строк 36 місяців з умовою сплати відсотків в розмірі 45 % річних.

01 грудня 2022 року найменування АТ «Альфа - Банк» було змінено на АТ «Сенс Банк» згідно протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» № 2/2022 від 12 серпня 2022 року.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 28 лютого 2023 року становить 40516 грн., з яких 27754 грн 72 коп. заборгованість за тілом кредиту; 12761 грн 28 коп. заборгованість по відсотках (а.с. 11).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

В силу частину 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що угода про надання кредиту № 501363013 від 22 вересня 2021 року була вчинений позивачем в електронній формі.

Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відзиві на позовну заяву, який подав представник відповідача, останній посилався на відсутність доказів укладання кредитного договору, зокрема його підписання та відсутність доказів отримання кредитних коштів.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладених вище встановлених судами обставин справи, положень закону, а саме, що кредитний договір 22 вересня 2021 року укладено відповідачем в електронному вигляді, після верифікації особи позичальника кредитором - Банком, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачу не належить, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту його укладання та отримання ОСОБА_1 у розпорядження кредитних коштів.

Такі висновки ґрунтуються на правових позиціях, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та спростовують аргумент апеляційної скарги.

За такого доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладання відповідачем, зокрема, в електронній формі, Договору відхиляються. Апеляційний суд виходить з того, що у справі доведено отримання позичальником кредитних коштів.

Щодо аргументів відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги про недоведеність факту отримання кредитних коштів відповідачем.

У справі, яка переглядається, відповідач в суді першої інстанції не надавав доказів укладення договору 22 вересня 2021 року від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення.

Так, як вбачається з долучених позивачем доказів, кредитний договір був укладений ОСОБА_1 дистанційно, в електронній формі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

За умовою вказаного договору відповідач отримав грошові кошти шляхом їх переказу на банківський рахунок (пункт 3 Оферти).

Виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання коштів на умовах кредиту підтверджено меморіальним ордером № 566650288 від 22 вересня 2021 року, відповідно до якого на банківських рахунок відповідача НОМЕР_1 було перераховано 30000 кредиту (а.с. 12), та випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 22 вересня 2021 року по 28 лютого 2023 року (а.с. 13-19), з якої вбачається як надходження в користування відповідача 30000 грн. кредиту, так і часткове внесення коштів на його погашення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку (п. 4 ст. 22 Закону).

З урахуванням наведеного вище, наявні в матеріалах справи копії меморіального ордера № 566650288 та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 є належними та допустимими доказами на підтвердження перерахування Банком кредитних коштів відповідачу на умовах, визначених Договором.

Наявні у справі докази колегія суддів вважає належними та достатніми для висновку про отримання від АТ «Сенс Банк» ОСОБА_2 22 вересня 2021 року кредитних коштів, а доводи апеляційної скарги про їх недопустимість відхиляє, оскільки наведені представником відповідача аргументи невідповідності платіжних документів нормативним актам, інші, ніж зазначено в умовах Оферти номери рахунків, на які перераховані кошти, а також нова назва Банку на них не свідчать про невиконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредиту, а відповідач не спростував, що спірні кредитні кошти ним не були отримані, а перераховані на банківські рахунки, які йому не належать.

Суд, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними в повному обсязі, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами та оцінених у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку доказів правильно встановив фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між сторонами угоди про надання споживчого кредиту 22 вересня 2021 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

Натомість в порушення вимог частини 4 статті 265 ЦПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення не навів мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного відповідачем (її представником) у відзиві на позовну заяву щодо відсутності підстав для задоволення позову, тому колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги і вважає за необхідне рішення суду на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в якій наведена оцінка аргументів апеляційної скарги, які є, в цілому, тотожними до аргументів відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив.

Щодо розподілу судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду змінено лише в мотивувальній частині, що не призвело до зміни висновку суду першої інстанції з вирішення спору по суті, заявлені позовні вимоги задоволені повністю, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Богачевим Анатолієм Борисовичем, задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повна постанова складена 15 липня 2025 року