П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокатка Волошин Л.Я., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з початку навчання і до закінчення навчання.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на період її навчання у Закарпатській академії мистецтв, до 30.06.2028, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 08.10.2024 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач оскаржив таке в апеляційному порядку, вказавши, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки та малолітня дитина, а саме:

донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

батько пенсіонер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому, враховуючи невеликий розмір пенсії, відповідач надає систематичну фінансову допомогу на проживання, лікування, сплату комунальних послуг тощо;

мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є непрацездатною особою похилого віку, якій пенсія по інвалідності/по втраті годувальника не призначалася, у зв`язку з відсутністю страхового стажу, необхідного для призначення пенсії по інвалідності (втраті годувальника).

Дані обставини судом першої інстанції не були дослідженні, оскільки суд не встановив місце проживання/перебування апелянта, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений доступу до правосуддя, в тому числі участі у розгляді справи, подання відзиву.

Крім цього, зазначає, що задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та при цьому, ніяким чином таке рішення не обґрунтував.

Посилаючись на вищезазначене просив суд апеляційної інстанції рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.01.2025 у цивільній справі № 308/16536/24 в частині стягнутої суми аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з апелянта аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зокрема, зазначила, що відповідач є працездатним, здоровим, без будь-яких хронічних захворювань, не має інвалідності, не є пенсіонером, працює в Національній поліції України, а тому може утримувати позивачку. Твердження апелянта, що на його утриманні перебувають донька та його непрацездатні батьки, належними доказами не підтверджені. Щодо доводів відповідача, що йому не було відомо про розгляд справи, таке спростовуються повідомленням, яке мама надіслала батьку на номер НОМЕР_1 через мобільний додаток «WhatsApp».

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_1 є батьком позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2022/000792839 від 13.10.2022 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Також встановлено, що ОСОБА_2 навчається у Закарпатській академії мистецтв на платній основі, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 112 000 гривень (а.с.3).

З доданих до апеляційної скарги документів вбачається наступне.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/002802251 від 27.02.2025 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.49).

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3 від 20.05.2019 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59).

Із пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 19.10.2013 вбачається, що ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, яка відповідно до довідки № 0700-0201-8/11753 від 27.02.2025 становить 3781,63 грн на місяць (а.с. 56).

Втім відомостей про те, що ОСОБА_4 є батьком апелянта і перебуває на утриманні у сина ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Як і не містять відомостей родинного зв`язку між апелянтом та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема відомостей про те, що остання є матір`ю апелянта та перебуває на його утриманні (а.с. 55-57, 60).

Крім цього, до апеляційної скарги додано копії:

- довідки № 2/13 УКЗ від 27.02.2025, виданої начальником УКЗ ГУНП в Закарпатській області Міхалком В., з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу в ГУНП в Закарпатській області (а.с.50);

- довідки № 256/45/01-2025 від 27.02.2025, виданої командиром підполковником поліції ОСОБА_6 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 15.06.2024 по 29.11.2024 перебував на посаді заступника командира бригади з кадрового забезпечення Зведеної бригади поліції при ГУНП у Волинській області під умовним найменуванням «Скеля» (а.с. 51);

- посвідчення серії НОМЕР_5 від 15.03.2016 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.52);

- службової характеристики з місця роботи від 28.02.2025, видану начальником УПД ГУНП в Закарпатській області О.Приходьком (а.с. 53, 54).

До відзиву на апеляційну скарги позивачкою додано знімок екрана переписки батьків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на її утримання у період навчання у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця буде достатнім для забезпечення життєвих потреб.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Положеннями ч. ч.1, 3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Оцінивши в сукупності надані докази, колегія судів встановила, що позивачка є донькою відповідача та на день звернення до суду навчається у Закарпатській академії мистецтв на платній основі, а відтак стипендії не отримує. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 112 000 грн, замовник вносить плату щосеместрово у розмірі 28 000 грн.

У зв`язку з вище наведеним, позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги.

Стосовно доводів апелянта про те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, які потребують постійного медичного лікування, слід зазначити наступне. Посилаючись на дану обставину, відповідач, всупереч положенням ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками відповідача, що такі потребують його допомоги і у зв`язку з такою потребою знаходяться саме на утриманні відповідача. Крім цього, слід зауважити також, що самі по собі довідки про отримання ОСОБА_4 пенсій та про відсутність у ОСОБА_5 пенсійних виплат в повній мірі не підтверджують їх фінансове становище, оскільки з поданих даних об`єктивно не можна встановити загальну інформацію про майновий стан цих громадян.

Наявність на утриманні неповнолітньої дочки не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання та потребує такої допомоги.

Відповідач ОСОБА_1 офіційно працює, з листопада 2023 року є заступником начальника управління начальником відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області. Таким чином, у відповідача наявна реальна можливість сплачувати аліменти, що не заперечує і сам відповідач.

Враховуючи позицію відповідача, який не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, однак не погоджується з визначеним розміром аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, стягнувши аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовної заяви, звернувшись з позовними вимогами, позивачка просила стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту початку навчання і до закінчення такого.

Колегією суддів встановлено, що позивачка не заявила позовної вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від доходу батька та до ухвалення рішення по суті спору не уточнювала позовні вимоги, не просила про стягнення аліментів в більшій, ніж заявлена у позові частці від доходу.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) щомісяця не відповідають змісту позовної заяви та заявленим ОСОБА_2 позовним вимогам, з якими позивачка звернулася до суду, суперечать частині 1 статті 13 ЦПК України, не відповідають принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Крім цього, заслуговують на увагу доводи апелянта щодо позбавлення його доступу до правосуддя, в тому числі щодо взяття участі у розгляді справи, подання відзиву, оскільки відповідача не було повідомлено про час і місце розгляду справи, не було відомо взагалі про розгляд справи № 308/16536/24.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції, а також порушенням вимог статей 128-130, 223 ЦПК України.

Із довідки Відділу реєстрації місця проживання Департаменту ЗНАП виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.10.2024 № 2466/034-06, вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , зареєстрованим по місту Ужгороду не значиться (а.с. 18).

Також встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_2 зазначено поштову адресу місця роботи відповідача: АДРЕСА_3 (а.с.1).

При цьому, у листі ГУНП в Закарпатській області від 05.03.2025 № 22967-2025 про надання інформації повідомлено, що у період з 01.10.2024 по 30.01.2025 до ГУНП в Закарпатській області документи по судовій справі № 308/16536/24 не надходили (а.с.61).

В оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що про час та місце розгляду справивідповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та через ЕК у підсистемі ЄСІКС (а.с.30).

Разом з тим, доказів про повідомлення відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, матеріали справи не містять. А довідки про доставку електронного документу ОСОБА_1 до його електронного кабінету судом до уваги не беруться, оскільки з відомостей, що містяться у Електронному суду встановлено, що ОСОБА_1 не має зареєстрованого Електронного кабінету у ЄСІКС.

З огляду на вище зазначене, у матеріалах справи відсутні визначені процесуальним законом докази належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу, не повідомивши належним чином ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою .

Враховуючи, що суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи, доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення позивачки про розгляд справи є обґрунтованими, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та стягненні з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі визначеному у позовній заяві, а саме - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісяця, які покриватимуть частину витрат на навчання і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватимуть реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб доньки ОСОБА_2 та не порушуватимуть правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання повнолітньої доньки.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.3 ч.3 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 січня 2025 року скасувати. Ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання ОСОБА_2 , починаючи з 08.10.2024 і до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23-х років.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 08 липня 2025 року.

Головуючий :

Судді: