Провадження №22-ц/812/1076/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 488/1525/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н. О.,

суддів: Лівінського І. В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є.М,,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою

ОСОБА_1 , ОСОБА_2

заінтересовані особи:

Олешківська міська рада Херсонської області, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради

про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Щегловою Я. В., 23 квітня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищевказаною заявою.

Заява обґрунтована тим, що заявники є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 19 серпня 1997 року. В цьому будинку вони зареєстровані та проживали. Але з 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення держави агресора на територію України і м. Олешки, Херсонської області у перші дні було окуповане, яким залишається і до теперішнього часу. Після цього заявники вимушені були виїхати з міста та з 14 серпня 2024 року перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи.

У 2022- 2024 роках вказаний будинок зазнав руйнувань та пошкоджень внаслідок обстрілів військами РФ.

Право власності на будинок набуто до 2013 року, його реєстрацію проведено лише у Бюро технічної інвентаризації, відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесені. Наразі відсутня можливість надання відповідних документів з Бюро технічної інвентаризації, так як архіви БТІ, яке здійснювало реєстрацію права власності знаходяться на тимчасово окупованій території, що позбавляє реєстратора отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності на будинок, що підтверджується рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій від 19 березня 2025 року.

Оскільки вони не можуть підтвердити право власності на будинок, у них відсутня можливість внести відомості до реєстру речових прав та отримати відповідну компенсацію за зруйноване житло, тому заявники просили встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності на підставі договору міни посвідченого 19 серпня 1997 року приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левковським І. П, зареєстрованого в реєстрі за № 2484 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2025 року у відкритті провадження відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що з наданої до суду заяви та доданих до неї документів вбачається наявність спору щодо права власності на будинок, а тому таке питання повинно вирішуватися в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявники до 01 січня 2013 року та до моменту введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та норм ст. 657 ЦК України, придбали нерухоме майно, що підтверджується договором міни, посвідченим 10 серпня 1997 року приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левковським І. П, зареєстрованого в реєстрі за № 2484, реєстрацію договору було проведено належним чином здійснено до норм діючого на час укладення договору законодавства, вони стали власниками цього нерухомого майна з моменту реєстрації відповідного договору і їх право власності не може бути поставлено у залежність чи здійснили вони, як власники житла подальшу державну реєстрацію права на нерухоме майно.

Заявники звернули увагу суду, що їх права власності на будинок ніким не оспорюється. Тому вважають, що обрали правильний спосіб судового захисту. Відсутність доступу до архіву Олешківського бюро технічної інвентаризації створює їм перешкоди у реєстрації їх нерухомого майна, а тому вони позбавлені можливості зареєструвати своє право власності на нерухоме майно відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інакше як на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції вказані обставини не дослідив, належної оцінки їм не дав, не вказав обставин з чого вбачається спір про право.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявників та їх представника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документу жилий будинок належав йому на праві власності.

Абзацом першим пункту 53 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.

Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Отже, у випадку втрати, пошкодження або зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою адміністрацією, державного акту на право власності на земельну ділянку, за видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа, необхідно звертатись саме до державного реєстратора.

В разі відсутності можливості отримати дублікат втрачених, пошкоджених чи зіпсованих документів через нотаріуса, ЦНАП, БТІ чи інших осіб, то питання може вирішитись в судовому порядку.

Факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Зі змісту ст.392 Цивільного кодексу України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Рішення суду про встановлення факту володіння будівлею на праві приватної власності не замінює собою документів, що видають відповідні органи, а є лише підставою для їх одержання.

З матеріалів справи вбачається, що заявники мають оригінали правовстановлюючих документів на будинок, але їм було відмовлено державним реєстратором у внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про їх нерухомість у зв`язку із тим, що заявниками не подано у порядку , визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості реєстрів (кадастрів) , автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації , що містять відомості про зареєстроване речове право до 1 січня 2013 року , а відповідно до довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 22 січня 2025 року № 88, наданої на запит державного реєстратора для підтвердження інформації про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, повідомлено наступне надати інформацію немає змоги, так як робота Олешковської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією зс рф), тому не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію (а.с.28).

Заявники звернулися до суду, оскільки мають намір в подальшому реалізувати своє право як володільців пошкодженого/зруйнованого нерухомого майна звернутися до держаних уповноважених органів за компенсацією на підставі Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України».

Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки з заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що вони позбавлені можливості отримати підтвердження права власності з Олешківського БТІ , тому що останнє знаходиться на тимчасово окупованій території, і робота його на даний час не відновлена, правовстановлюючі документи вони мають не в повному обсязі, і немає іншої можливості підтвердити право власності на нерухоме майно у зв`язку із відсутністю підтвердження державної реєстрації права власності.

Заявники не вказували в заяві про їх порушене право, яке необхідно було б захистити в позовному провадженні.

Разом з тим, якщо буде виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в порядку окремого провадження, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена передчасно і з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.374, 379, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І. В. Лівінський

Н. О. Тищук

Повний текст постанови складено 26 червня 2025 року.