Номер провадження: 22-ц/813/5189/25
Справа № 522/8652/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Чеботар А.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Садаклієва І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Крайнюкова Максима Миколайовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року, повний текст якого виготовлено 07.03.2025 року та ухваленого під головуванням судді Домусчі Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за невиконання зобов`язань,

встановив:

03.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за невиконання зобов`язань у розмірі 160 150,00 доларів США.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 06.04.2021 року відповідач отримав у позивача грошові кошти на придбання у США та подальшу доставку, розмитнення, відновлення і постановку на облік автомобілів марки TOYOTA CAMRY, у розмірі 6 000,00 доларів США та LINCOLN MKZ, у розмірі 13 000,00 доларів США, про що склав відповідну розписку, у якій вказав строк передачі автомобілів вересень 2021 року.

На даний час позивач не отримав автомобіль марки LINCOLN MKZ, за який передав відповідачу 13 000,00 доларів США.

15.06.2021 року, за попередньою домовленістю, відповідач отримав у позивача завдаток на придбання у США та подальшу доставку, розмитнення, відновлення і постановку на облік автомобіля марки BMW 640 GT, 2018 року випуску, у розмірі 20 000,00 доларів США, про що склав відповідну розписку, в якій вказав дату передачі готового (відновленого) автомобіля 20.09.2021 року.

28.07.2021 року, відповідач отримав у позивача ще 7 700,00 доларів США за автомобіль марки BMW 640 GT, про що склав відповідну розписку, в якій вказав, що загальна сума складає 29 000,00 доларів США. До теперішнього часу автомобіль не переданий позивачу. Гроші у розмірі 29 000,00 доларів США, відповідач також не повернув.

07.09.2021 року, за попередньою домовленістю, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 30000,00 доларів США на придбання в США та подальшу доставку, розмитнення, відновлення і постановку на облік автомобіля марки PORSCHE PANAMERA, 2015 року випуску, про що відповідач склав відповідну розписку, в якій вказав запланований строк передачі автомобіля - 20.10.2021 року.

Однак, до теперішнього часу, зазначений автомобіль не був переданий позивачу. Отримані за нього гроші у розмірі 30 000,00 доларів США, відповідач також не повернув.

24.09.2021 року, за попередньою домовленістю позивач передав відповідачу 56 000,00 доларів США на придбання, доставку, розмитнення, відновлення та постановку на облік автомобілів зі США, про що останній надав позивачеві розписку. Згідно даної розписки, ОСОБА_2 взяв завдаток за автомобіль BMW X5 (VIN: НОМЕР_1 ) у сумі 36 000,00 доларів США та вказав дату передачі готового автомобіля 07.12.2021 року. А також завдаток за автомобіль MAZERATI LEVANTE (VIN: НОМЕР_2 ) у сумі 20 000,00 доларів США та вказав дату передачі готового автомобіля 10.01.2022 року.

На сьогоднішній день відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі. Він не передав позивачу автомобіль MAZERATI LEVANTE (VIN: НОМЕР_2 ), за який отримав 20 000,00 доларів США.

11.11.2021 року, за попередньою домовленістю, відповідач отримав у позивача завдаток у розмірі 16 000 доларів США, на придбання у США та подальшу доставку, розмитнення, відновлення і постановку на облік автомобіля WOLKSVAGEN ATLAS, 2019 року випуску, загальна вартість якого становила 20 000,00 доларів США. На підтвердження зобов`язання та отримання грошових коштів, ОСОБА_2 склав відповідну розписку, в якій вказав строк передачі автомобіля 15.02.2022 року.

До теперішнього часу, не дивлячись на численні вимоги, автомобіль позивач не отримав. Гроші у розмірі 16 000,00 доларів США також не були повернуті.

23.11.2011 року, за попередньою домовленістю позивач передав відповідачу аванс в сумі 50 500,00 доларів США на придбання, доставку, розмитнення, відновлення та постановку на облік автомобілів зі США, про що останній надав позивачеві розписку. Згідно даної розписки, ОСОБА_2 , взяв завдаток у ОСОБА_1 за автомобілі: BMW X5 (VIN: НОМЕР_3 ) вартістю 22 000,00 доларів США; NISSAN QUEST (VIN: НОМЕР_4 ), вартістю 10 000,00 доларів США; FORD FIESTA (VIN: НОМЕР_5 ), вартістю 6 000,00 доларів США; WOLKSVAGEN PASSAT CC (VIN: НОМЕР_6 ), вартістю 9 000,00 доларів США; INFINITI Q50 (VIN: НОМЕР_7 ), вартістю 11 000,00 доларів США; DODGE GRAND CARAVAN (VIN: НОМЕР_8 ), вартістю 10 500,00 доларів США.

Загальна вартість автомобілів становила 68 500,00 доларів США. Сума авансу за всі шість автомобілів, яку отримав відповідач становила 50 500,00 доларів США. Строк передачі автомобілів FORD FIESTA та NISSAN QUEST - 30.01.2022 року. Строк передачі автомобілів BMW X5 та DODGE GRAND CARAVAN - 28.02.2022 року. Строк передачі автомобілів WOLKSVAGEN PASSAT CC та INFINITI Q50, сторони не визначили.

На теперішній час відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі. Він не передав позивачу автомобіль FORD FIESTA (VIN: НОМЕР_5 ), за який отримав 6 000,00 доларів США.

21.06.2022 року, за попередньою домовленістю, позивач передав відповідачу гроші у сумі 35 000,00 доларів США завдаток на придбання у США та подальшу доставку, розмитнення, відновлення і постановку на облік автомобіля марки AUDI E-tron, загальною вартістю 49 000,00 доларів США, про що склав відповідну розписку, у якій вказав строк передачі готового (відновленого) автомобіля до 30.09.2022 року. 30.06.2022 року позивач передав відповідачу 11 150,00 доларів США на запчастини для автомобілів AUDI E-tron і TESLA MODEL 3, про що останній склав відповідну розписку.

До теперішнього часу позивач не отримав автомобіль марки AUDI E-tron. Грошові кошті у розмірі (35 000 +11 150)= 46 150,00 доларів США відповідач не повернув.

Таким чином, відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем на загальну суму 160 150,00 доларів США, що підтверджується розписками від: 06.04.2021року, 15.06.2021 року, 28.07.2021року, 07.09.2021року, 24.09.2021року, 11.11.2021року, 23.11.2021року, 21.06.2022року та 30.06.2022року. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом та про стягнення на його користь судових витрат і витрат на надання правничої (правової) допомоги.

В ході розгляду справи, відповідач повернув позивачу частину грошових коштів, шляхом придбання і доставлення автомобілів на суму 79 764 доларів США, у зв`язку з чим останній відмовився від частини позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 80 386,00 доларів США, а також судові витрати у справі (т.1, а.с.230-230-в).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за невиконання зобов`язань у розмірі 80 386,00 доларів США 00 центів, а також судовий збір у розмірі 13 956,00 грн. (т.1, а.с.237-243).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Крайнюков М.М. ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.245-248).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Садаклієв І.І. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.13-21).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не мають доказів належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за розписками, а тому суд обгрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг за невиконання зобов`язань у розмірі 80 386 доларів США , що станом на 21.02.2025 року за офіційним курсом НБУ становить 3 354 507 грн.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 на загальну суму 80 836 доларів США, що підтверджується розписками від: 06.04.2021 року, 15.06.2021 року, 28.07.2021 року, 07.09.2021 року, 24.09.2021 року, 11.11.2021 року, 23.11.2021 року, 21.06.2022 року та 30.06.2022 року, копії яких є в матеріалах справи (т.1, а.с.16-24), та оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції також було обгрунтовано встановлено, що 24.02.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Садаклієва І.І. надійшла заява про часткове виконання зобов`язання відповідачем, шляхом придбання і доставлення автомобілів на суму 79 764 доларів США. Тобто, на час ухвалення судового рішення, залишок боргу відповідача перед позивачем складав 80 836 доларів США, що станом на 21.0.2025 року за офіційним курсом НБУ становило 3 354 507 грн.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що за змістом до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 571 ЦК України передбачено, що, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 626 та ст. 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.

З підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу ОСОБА_1 борг за невиконання зобов`язань у розмірі 80 386 доларів США , що підтверджується наявними у позивача ОСОБА_1 розписками ОСОБА_2 про отримання грошових коштів, то останній зобов`язаний повернути позивачу ОСОБА_1 борг у сумі 80 386 доларів США , що станом на 21.02.2025 року за офіційним курсом НБУ становить 3 354 507 грн.

З цих підстав необґрунтованими є доводи заявника апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 поставив позивачу ОСОБА_1 автомобілі на всі отримані грошові кошти через довірену особу ОСОБА_1 ОСОБА_3 , так як ці доводи не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а наявні у позивача ОСОБА_1 оригінали розписок про отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів свідчать саме про те, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний повернути позивачу ОСОБА_1 борг у сумі 80 386 доларів США , що станом на 21.02.2025 року за офіційним курсом НБУ становить 3 354 507 грн.

Клопотання про допит в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 також не ставилось.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про те, що оскільки відповідач отримав грошові кошти у іноземній валюті, то і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, з визначенням еквівалента в національній валюті України.

Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду від 23.10.2019 року, у справі № 723/304/16-ц

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд у повному обсязі задовольнив позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 13 956,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 адвоката Крайнюкова Максима Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.07.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький