Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1293/25 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/1293/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у якому просив стягнути із держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 24774,19 грн на відшкодування моральної шкоди та 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 09.07.2024 інспектор поліції Коваль А.В. УПП в Тернопільській області було складено постанову серії ЕНА № 02568782 від 09.07.2024 адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2024 року у справі № 295/10931/24 було скасовано постанову інспектора поліції Коваля А.В., серії ЕНА № 2568782 від 09.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП та накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Права позивача були порушені незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Внаслідок протиправного рішення відповідача, ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у приниженні його честі, гідності, що спричинило моральні переживання і порушення нормальних життєвих зв`язків. Моральна шкода була завдана позивачеві безпідставним притягнення його до адміністративної відповідальності, шляхом незаконного складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення від 09.07.2024, що спричинило у подальшому витрачання часу і зусиль для захисту порушених прав в судовому порядку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 24 774, 19 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Стягнуто з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департаменту патрульної поліції подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд посилається на правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. Слід зауважити, що всі перелічені висновки мотивовані посиланням на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема на положення п.2 ч.1 ст. та п.4 ч.1 ст.2, у відповідності до яких в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратурою і судом штрафу, а право на відшкодування такої шкоди виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» дається визначення оперативно-розшукової діяльності це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів (стаття 2). Цим же Законом закріплений перелік підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність (стаття 5). Серед органів Національної поліції таким повноваженнями наділені підрозділи кримінальної та спеціальної поліції. У відповідності до п.5 ч.1 ст.3 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Згідно положень ч.3 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» патрульна поліція та органи досудового слідства є різними утвореннями в системі національної поліції. Таким чином, з системного аналізу законодавства можна зробити висновок про те, що патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, чи органом досудового розслідування. На цьому наголошувалося у відзиві на позовну заяву, однак судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано оцінку вказаним аргументам. Позивач не звертався до окружних адміністративних судів з позовами про визнання дій чи бездіяльності поліцейських протиправними, зокрема щодо визнання протиправними дій по складанню протоколів про адміністративні правопорушення чи затримання транспортного засобу позивача. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Таким чином, враховуючи, що патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та органом досудового розслідування, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню у даній справі. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є свідченням незаконності дій працівника патрульної поліції, та підставою для відшкодування моральної шкоди Як зазначено у ст. 23 ЦК України, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Очевидно, позивач не в змозі обґрунтувати доводами розумності і справедливості свої позовні вимоги, оскільки, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності загалом та розміру зокрема. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року у справі № 295/1293/25 позовні вимоги задоволено частково, проте сума заявленого розміру моральної шкоди задоволена у повному обсязі - 24 774, 19 грн., незважаючи на відсутність доказів понесення такої шкоди позивачем.

05 червня 2025 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив у якому просить апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.04.2025 залишити без змін. Вказує, що відповідач посилається на те, що не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, чи органом досудового розслідування. Однак, за аналогією, як слідчий відкриває кримінальне провадження, так і працівник патрульної поліції відкриває провадження про адміністративне правопорушення. Також на інспектора патрульної поліції покладено функції по притягненню осіб до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення. Також, відповідач посилається в апеляційній скарзі на те, що рішення суду, яким би дії поліції було визнано протиправними відсутнє. Однак, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.09.2024 по справі №295/10931/24 закрито справу про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що штраф був накладений незаконними діями поліції. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутності складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Щодо моральної шкоди, то її необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент звернення до суду із позовом , тобто 8000,00 грн на місяць за період з 09.07.2024 ( день винесення постанови) та до дня набрання рішенням законної сили від 12.10.2024 про встановлення відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

08 липня 2025 року представник Державної казначейської служби України Зубовський Д.О. подав відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, який 14 липня 2025 року уточнив та вказує, що Державна казначейська служба України повністю підтримує апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції. Вважає, що при ухваленні судом оскаржуваної частини рішення неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права. Посилання позивача та суду першої інстанції як на підтвердження протиправності дій працівників Департаменту патрульної поліції, є безпідставним, оскільки вказаним судовим актом доведено лише те, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення. Таким чином, судом першої інстанції залишено поза увагою, що оскільки судом не встановлена незаконність (протиправність) дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції, то у позивача немає законних підстав для відшкодування шкоди. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Проте, всупереч вищевказаним вимогам позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні), а судом не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, позивачем та судом не підтверджена наявність моральної шкоди, в чому саме вона полягає, а також відсутнє обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам законодавства України. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство несе цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлює Державу або Державний бюджет. Узагальнюючи зазначене, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством України порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів.

Розглянувши справу в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2024 року у справі № 295/10931/24 було скасовано постанову інспектора поліції Коваля А.В., серії ЕНА № 2568782 від 09.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП та накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Вирішили спір у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що скасування постанови інспектора поліції Коваля А.В., серії ЕНА № 2568782 від 09.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП та накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підтверджує незаконність дій працівника патрульної поліції, що презюмує завдання позивачу моральної шкоди.

Частково задовольняючи позов та стягуючи з держави України на користь позивача 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що моральна шкода заподіяна позивачу внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції повинна відшкодовуватися на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із змісту позовної заяви вбачається, що розмір моральної шкоди позивач визначив на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР ) передбачено, що відповідно до правил цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Відповідно до розділу 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22 виснувала, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

З огляду на наведене, суд першої інстанції помилково застосував при вирішені спору приписи Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що його права були порушені незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КпАП України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Згідно ч.1 розділу ІІ Інструкції протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

За наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Згідно п.п.1,2 розділі ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.09.2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову інспектора поліції Коваля А.В., серії ЕНА №2568782 від 09.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з долученого до матеріалів справи відеозапису не підтверджується факт керування позивачем транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, з вказаного відеозапису вбачається лише той факт, що після зупинки транспортного засобу, коли працівник поліції підійшов до автомобіля позивача, останній був не пристебнутий, однак чинним законодавством не передбачено обов`язку водія бути пристебнутим ременем безпеки під час зупинки транспортного засобу, оскільки такий обов`язок виникає у водія виключно у випадку керування (здійснення руху) автомобілем, окрім того, як встановлено із відеозапису позивач зазначив, що ремінь безпеки він відстібнув вже після зупинки його автомобіля працівником поліції, вказані доводи позивача представником відповідача не спростовані. Таким чином, долучений відповідачем відеозапис не підтверджує обставин, викладених в оскаржуваній постанові, зокрема щодо керування позивачем транспортним засобом без ременя безпеки, інших доказів на підтвердження наявності в діях позивача адміністративного правопорушення суду не надано, у зв`язку з чим постанова серії ЕНА № 2568782 від 09.07.2024 року, підлягає скасуванню.

Отже відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена судом за результатами оцінки всіх доказів у справі, що не доводить очевидної протиправності дій працівника патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції не врахував, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.09.2024 не встановлено, що складена постанова про адміністративне правопорушення не відповідала вимогам закону, та те, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення дії патрульного поліцейського були протиправними.

Отже, суд першої інстанції не встановив неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання постанови про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

З огляду на те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність постанови вимогам закону або через інші протиправні дії працівника патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у справі не встановлено підстав, визначених ст. 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір не справляється за подання до суду позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду ( п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір»).

З огляду на наведене, позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, на підставі п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно платіжного доручення №53409 від 29 травня 2025 року Департамент патрульної поліції за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1453,44 грн.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому необхідно компенсувати Департаменту патрульної поліції за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1453,44 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 362, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Департаменту патрульної поліції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 1453,44 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді