ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про розірвання шлюбу, встановлення режиму окремого проживання, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся досуду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про розірвання шлюбу, встановлення режиму окремого проживання, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтовано тим, що 18.01.2020 вона з відповідачем уклали шлюб, від якого мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, вони не мають спільних інтересів та поваги один до одного. Позивачка вказує, що відповідач зловживає алкоголем та схильний до вживання психотропних речовин, має судимість та застосовував відносно неї фізичне насильство. Позивачка вважає, що продовження шлюбу загрожує загостренням внутрішньо-сімейних скандалів на очах підростаючих дітей, що неодмінно позначиться на їх психологічному стані у гірший бік.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 ; встановити для відповідача режим окремого проживання від позивачки та дітей; встановити місце проживання малолітніх дітей разом із позивачкою; визначити розмір аліментів достатній для утримання і гармонійного гідного розвитку дітей у твердій грошовій сумі рівний не менше 100 % від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Шлюб зареєстрований 18 січня 2020 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 20, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано.

У встановленні режиму окремого проживання подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовлено.

Визначено місце проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі рівній 100 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 633 грн. 60 коп.

Не погодившись з зазначеним рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове, яким встановити режим окремого проживання сторін.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що залишення можливості відповідачу залишатися з нею поруч в одному приміщені порушує право позивачки на повагу до приватного і сімейного життя.

Враховуючи проживання сторін у орендованій квартирі позичка вважає, що в інший спосіб вона не має можливості позбутися небажаної присутності в житловому приміщенні та у подальшому її приватному житті колишнього чоловіка. Вважає, що встановлення режиму окремого проживання є підставою для вчинення активних дій поліцією в разі, якщо відповідач не захоче покинути житлове приміщення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову щодо встановлення режиму окремого проживання подружжя, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення суду в частині задоволення вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) 18 січня 2020 року, актовий запис № 20, вбачається, що сторони уклали шлюб 18 січня 2020 року (а.с.3).

Від шлюбу сторони мають двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 06 жовтня 2022 року, актовий запис № 946 (а.с.4 зворот) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11 квітня 2024 року, актовий запис № 186 (а.с.5 зворот).

Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2025 року шлюб між сторонами розірвано. У вказаній частині зазначене рішення не оскаржується.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначено статтею 112 СК України. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Інститут встановлення режиму окремого проживання подружжя врегульовано статтями 119, 120 СК України.

Згідно із частиною першою статті 119 СК України суд може постановити рішення про встановлення режиму окремого проживання подружжя за заявою подружжя або позовом одного з них, передумовою встановлення такого режиму є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Виходячи із системного аналізу положень глави 11 СК України, режим окремого проживання подружжя і припинення шлюбу шляхом його розірвання мають, у тому числі, правові наслідки, які є спільними для обох інститутів: 1) встановлення режиму особистої приватної власності на майно, набуте у відповідний період відсутності шлюбних відносин та дії режиму окремого проживання подружжя, розпорядження цим майном без врахування обмежень, які визначені статтею 65 СК України; 2) презумпція походження дитини не від чоловіка у випадку, якщо вона народжена дружиною після спливу десяти місяців після встановлення режиму окремого проживання подружжя (частина друга статті 120 СК України), яка відповідає аналогічній презумпції дитини, народженої після спливу десяти місяців після припинення шлюбу (частина друга статті 122 СК України) - в обох випадках у чоловіка не виникають права та обов`язки як батька дитини, зокрема й аліментні зобов`язання.

Режим окремого проживання подружжя має строковий характер. Відповідно до частини другої статті 119 СК України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

На відміну від розірвання шлюбу, встановлений судом режим окремого проживання подружжя може бути припинений, у тому числі, у разі поновлення сімейних відносин, зважаючи на припинення причин, які зумовили неможливість або небажання одного з подружжя чи обох з подружжя проживати спільно або зміну ставлення до них з боку подружжя.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер.

Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим.

Вирішуючи заяву в порядку статті 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Колегія суддів звертає увагу, що режим окремого проживання можливо застосувати саме по відношенню до подружжя, тобто під час перебування у шлюбі, та передбачає можливість подальшого відновлення шлюбних відносин.

При цьому стаття 120 СК України встановлює правові наслідки встановлення режиму окремого проживання подружжя, які регулюють майнові відносини сторін та народження дітей під час дії такого режиму.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів звертає увагу про неможливість одночасного задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та встановлення режиму окремого проживання подружжя, оскільки ці дві дії є взаємовиключними, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині встановлення режиму окремого проживання подружжя.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу, що встановлення режиму окремого проживання подружжя не може бути підставою для перешкоджання втручанню в її особисте життя чи виселення відповідача. Для зазначених цілей кримінальне, адміністративне та цивільне законодавство передбачає інші механізми захисту прав особи залежно від існуючих обставин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук