Справа № 376/1085/25
Провадження № 2/357/4464/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

30 червня 2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «про стягнення моральної шкоди» -

В С Т А Н О В И В:

1. Історія, суть позову.

14.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом «про стягнення моральної шкоди» до ОСОБА_2 (секретаря судового засідання вказаного суду) та ОСОБА_3 (контролера 1 категорії 2 відділення 5 взводу охорони ТУ ССО у м.Києві та Київській області).

05.05.2025 року розпорядженням голови Сквирського районного суду Київської області у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи після заявлених самовідводів суддями даного суду вирішено направити справу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на підставі ст.31 ЦПК України.

24.06.2025 року матеріали даного позову надійшли на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Із позовної заяви убачається наступне.

05.11.2024 року згідно з повісткою судді по справі №376/2748/19 за позовом до Сквирської міської ради Білоцерківської державної адміністрації Київської області про визнання недійсними рішень, позивач зі своїм адвокатом прибули до Сквирського районного суду Київської області.

Розгляд справи своєчасно не відбувся, про причину їх не було повідомлено. О 10 год. 30 хв. відбулася розмова в коридорі приміщення суду між суддею та позивачем.

Суддя погрожував позивачу вигнати його за допомогою охорони з приміщення суду.

19.11.2024 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 звернулась з доповідною запискою до судді про те, що вона підставила суддю та обманула ОСОБА_1 . Насправді це пояснення нікчемне. Вона обманула його та і підставила суддю.

Позивач зауважує, що судом у його присутності не будо прийнято відповідного рішення про самовідвід судді, з цього приводу судового засідання не відбувалося, звукозапис з приводу розгляду самовідводу судді в матеріалах справи відсутній. Позивач був позбавлений права надати свої пояснення з цього приводу. Він не заявляв відвід судді у справі, а тому підстав самоусуватися від здійснення правосуддя у нього не будо.

10.10.2024 року позивач прибув до суду згідно з повісткою. На дверях кабінету судді знаходилася вивіска - дорадча кімната, чому він дуже схвилювався. ОСОБА_2 сказала що засідання суду сьогодні не буде, що його попереджено. Насправді його ніхто не повідомляв.

19.11.2024 року позивачу стало відомо, що в матеріалах справи №376/2748/19 знаходиться пояснення ОСОБА_3 щодо конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та суддею Сквирського районного суду Коваленком О.М., яка відбулась 05.11.2024 року. ОСОБА_3 в поясненні написав, що ОСОБА_1 кричав, висловлював неповагу до судді ОСОБА_4 . Пояснення ОСОБА_3 недостовірне. Насправді суддя погрожував про виселення позивача з приміщення суду при допомозі охорони. Позивач не кричав, не проявляв неповаги до судді, а тому пояснення ОСОБА_3 нікчемне. Розмова відбулася при участі адвоката позивача та працівника поліції.

Позивач виснує, що доповідна записка ОСОБА_2 та пояснення Берлоуса

А.С. написані в угоду судді для самовідводу по справі №36712748/19. Також порушено конституційне право позивача розглядати справу в суді.

Зважаючи на викладене, позивач поніс сильні душевні хвилювання та страждання, переніс сильній стрес, психологічний тиск даних осіб описаними діями, що додатково підтверджується медичною документацією.

Посилаючись на приписи Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, позивач просив суд стягнути з кожного відповідача на свою користь «відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень».

2. Загальні приписи процесуального та матеріального права, які застосовує суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації пов`язане поняття цивільної юрисдикції, яку розуміють як компетенцію суду вирішувати справи в порядку цивільного судочинства.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їхнього відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Щодо позовних вимог до секретаря судового засідання.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України в справі №820/5586/16, у якій позивачем так само оскаржувалися дії секретаря судового засідання та стягувалася компенсація за моральні страждання, суд дійшов до висновку про те, що буквальний аналіз норм права в поєднанні зі змістом позовної заяви та доданих до неї матеріалів, дає підстави для висновку про те, що секретар судового засідання не є окремою процесуальною особою під час здійснення судочинства. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів (до складу якого входить секретар судового засідання) і суддів поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 року, ухваленій за наслідками розгляду даної справи, зроблено висновок про те, що дії суду (до складу якого входить секретар судового засідання), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.

Перевіривши доводи заявника, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в справі поняття спору слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Тому, оскільки здійснення секретарем судового засідання процесуальних функцій, пов`язаних з судовим розглядом справи, не може бути самостійним предметом судового розгляду, суди правильно не вказали суд, до юрисдикції якого мав би, за аргументами заявника, належати розгляд цієї справи.

Щодо позовних вимог до працівника судової охорони.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якими унормована діяльність Служби судової охорони, її статус, повноваження, порядок проходження служби, питання соціального захисту співробітників.

Так, статтею 160 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.

Відповідно до статті 161 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Відповідно до ст.162-1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.

Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

На державних службовців Служби судової охорони поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Служби судової охорони відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

За приписами ч.3 ст.163 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на співробітників Служби судової охорони поширюється дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 440-IX від 14.01.2020 року; в редакції Закону №3633-IX від 11.04.2024 року).

3. Висновки суду.

З огляду на підстави та предмет позову, а також ураховуючи вищенаведені приписи законодавства України та правові позиції, висловлені у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, суд доходить до висновків про те, що в частині позовних вимог до секретаря судового засідання справа не підлягає розгляду ані за правилами цивільного, ані за правилами будь-якого іншого судочинства.

У частині позовних вимог до працівника служби судової охорони суд доходить до висновків про підвідомчість спору адміністративному суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.2 ст.186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

За таких обставин, у відкритті провадження слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України з роз`ясненням позивачу, що в частині позовних вимог до працівника служби судової охорони даний спір має вирішуватись компетентним судом у порядку адміністративного судочинства.

4. Резолютивна частина.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.186, 272, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «про стягнення моральної шкоди» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.06.2025 року.

Суддя В. П. Цукуров